Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Na zdraví.
Díky.
Vážím si toho.
Blahopřeji, Pancho.
Kdo by si pomyslel, že se někdo z tak skromných poměrů
může stát jednatelem společnosti.
Na zdraví!
- Mnoho štěstí v nové roli. - Díky.
Díky, done Jaime. Všem vám děkuji za důvěru.
Nesmysl. Sám sis ji zasloužil.
Jaká škoda, že se tvoje rodina tak důležité události nemůže zúčastnit.
Rád bych je poznal a poblahopřál jim osobně.
Možná si nevzpomínáte,
ale říkal jsem vám, že rodiče zemřeli a nemám sourozence.
Moje drahá Mari a mé krásné děti jsou mojí jedinou rodinou.
Nic víc člověk nepotřebuje.
Tvoje žena je pěkná samička.
Vyhrál jsi jackpot.
Díky ní se zbavuješ svých venkovských, domorodých způsobů.
Nemám pravdu, Mari?
Díky, done Jaime.
Podává se večeře.
- Posaďte se, prosím. - Račte.
- Prosím, pane. - Ano.
- Prosím. - Díky.
- Ubrousek. - Promiň, drahá.
Díky.
Dobrou chuť. Najali jsme skvělé kuchaře.
Vyzkoušejte foie gras. A ta španělská šunka je vynikající.
Čekáme někoho?
Seleno...
- Čekáš někoho? - Ne.
U dveří stojí dva pánové a ptají se po vás.
Tvrdí, že jsou příbuzní,
ale jsou šerední a páchnou.
To je jistě nějaký omyl.
Dejte mi pár minut, půjdu to vyřídit.
- Vrátím se. - To budou sousedi.
Podívej se, tati.
Já tušil, že se ten parchant topí v penězích,
a proto na nás zapomněl.
Ty je znáš?
Vy ty dva otrhance znáte?
Tyhle dva? Vůbec ne.
Poslyšte, pánové.
Tady je soukromý pozemek.
Jestli hned nevypadnete,
zavolám bodyguardy, aby vás vykopli!
Asi je poslal López, aby zkazili večírek.
Poslyšte, hejskové.
Kdo se pohne, toho nakrmíme olovem.
Říkal jsem ti, že „hejsek“ už se neříká.
To bylo kdysi.
Slovy prezidenta, tohle jsou hogo fogo konzervativci.
Podle mě je to stejná chátra, kvůli který se zvrhla Revoluce.
Tati! Dědo!
Teď se to nehodí.
Pošlu hosty domů a probereme to.
Běž i s hosty někam.
Odsud odejdou leda tak v pytli na mrtvoly.
Dost keců!
Přátelé, nenechme se pohltit nesnášenlivostí a polarizací,
kterou tu rozdmychává populistická vláda.
Pokud chcete peníze,
mám jich dost. Dám vám, co si řeknete.
- Vezměte si peníze... - Ano.
- ...srolujte je... - Ano.
...a strčte si je do zadku.
Tati, uklidni dědu. Snažně tě prosím.
Zničíš mi život!
Zničím ti život, Pancho?
Podívej, jak jsi s námi zacházel, ty nevděčníku.
Celá rodina se obětovala,
abys vystudoval, a ty ses odvděčil takhle.
Dvacet let jsi nás přehlížel.
A žil sis na náš účet na vysoké noze.
Dobrá, Rosendo. Přestaň kňučet.
Vezmi je dozadu a vyřiď to.
Jasně, jdeme.
Jdeme, blondýno!
Vy zůstanete tady.
- Pojď sem. - Pojď, Pancho.
Pojď sem.
- Ne. - Pojď.
Pohyb!
Lupito!
Ke zdi.
Ne!
Čelem k popravčí četě.
Tati, dědo... byl jsem nevděčný, mizerný syn,
ale přísahám, že teď bude všechno jinak.
Co je moje, je i vaše, nikdy vás neopustím.
Pozdě, Pancho.
Přišel čas revoluční spravedlnosti.
Chudí jsou na prvním místě.
- Zavaž mu oči, Rosendo. - Jasně.
Prosím, ne.
Prosím, tati.
Mysli na moje děti.
Vždycky jsi na mě byl hodný.
Je mi líto, Pancho.
Mohl jsi nám pomoct, a nepomohl.
Teď za svoje hnusný chování zaplatíš.
Matka a sourozenci tě pozdravují.
Díky.
- Můžeme, Rosendo? - Ano.
- Připraven! - Ne.
Zamířit!
Pal!
Fran!
Pancho!
Další zlý sen?
Mari.
Měl jsem naprosto příšerný sen.
Zase o rodině?
Ano.
Tisíckrát jsem ti říkala,
že máš jít za terapeutem.
Tohle není normální.
Jdu spát, než ti začne zvonit budík.
Taky bych se rád vyspal,
ve fabrice mě zítra čeká velký den.
- Dobré ráno všem. - Dobré ráno!
Mám schůzku s donem Jaimem. Jdu pozdě.
- Dáte si něco? - Jen kávu s sebou, Lupito. Jak vypadám?
Unaveně, ale moc ti to sluší.
Fešák, tati!
Díky, princezno.
Proč k tomu obleku nosíš ty boty?
Ty černé Ferragamos ode mě vypadají líp.
Nemám čas se převlékat.
Uprav si košili, je nakřivo.
Haló?
Ano, tady jsou Reyesovi.
Kdo?
Moment, prosím.
Pro vás, pane. Váš otec.
Prý je to velmi důležité.
Řekni, že jsem šel do práce, a nevíš, kdy se vrátím.
V žádném případě mu nedávej můj mobil, Lupito.
Dobře.
Done Rosendo?
Pan Pancho odešel do práce a neví, kdy se vrátí.
Jeho mobil nemám.
Jistě, vyřídím.
Jistě, na shledanou.
Nutně s vámi chce mluvit.
Něco se stalo vašemu dědečkovi. Máte mu zavolat.
Zrovna teď. To mi tak chybělo.
Víš, co chce?
Nejspíš peníze, ale dnes na něj nemám čas.
Rád bych s ním mluvil.
Někdy jindy.
- Mějte se! - Ahoj, tati!
- Hezký den, pane. - Zatím!
Říkám, že všude je špína a tenhle chlap...
Tady jsi kus vynechal. Co A4?
- Skvěle. - Prima.
Proč ta mašina pořád nefunguje?
Proč jste ji nespravili?
- Zásob je dost? - Pane Reyesi.
Na lince 18 je váš otec.
- Pane Reyesi... - Pojď.
Váš otec čeká na lince 18.
Dobré ráno. Jestli mě slyšíte, zvedněte ruku.
Děkuji.
Jak víte, kolegové,
ekonomická situace naší země i této továrny je neblahá.
Navzdory veškerému úsilí o zvládnutí situace
nás aktuálně nad vodou drží
jen nebývalá velkorysost pana Sampaola.
Situace je bohužel dále neudržitelná.
Pokud to tady nechceme zavřít,
máme jen dvě možnosti.
Buď továrnu včetně poboček přesuneme do Asie,
nebo přistoupíme k drastickému,
ale nezbytnému propouštění.
Doufám, že v této věci projevíte porozumění
a solidaritu se spolupracovníky,
a prosím, abyste se přihlásili, pokud máte zájem o odchodné.
Protože vidím, že naše štědrá nabídka
nemá žádné zájemce,
rozhodnu o tom, kdo bude propuštěn, sám.
Alcántara, Tiburcio.
Bojórquez, Ignacio.
Cárdenas, Cuitláhuac.
Pane Reyesi.
Na lince 16 je opět váš otec.
Sakra.
Pane Reyesi.
Na lince 16 je opět váš otec.
Kolegové, prosím!
Blahopřeji, Pancho!
Produktivita díky tobě závratně stoupá.
Zisky jsou vyšší než dřív!
Díky, pane.
Kolik jsi dnes vyhodil?
Dalších 40.
Moc přebytečného tuku na odkrojení už nezbývá.
Vždy se nějaký najde, Pancho.
Jakmile dorazí nové stroje z Německa,
zbavíme se dalších deseti procent těch příživníků.
Dalších 180 zaměstnanců na ulici?
Jen aby odbory nepohrozily stávkou.
Koumoušský buřiči z odborů mi můžou vykouřit!
Když teď náš populistický prezident
razí heslo „chudí na prvním místě“,
mají pocit, že si můžou diktovat.
Ano?
Omluvte mě, pane Sampaolo.
Je tady asistentka pana Reyese
a nutně s ním potřebuje mluvit.
Ať jde dál.
Dobrý den, done Jaime.
Promiňte, že ruším.
Pane Reyesi, váš otec vás shání celé ráno.
Chce s vámi mluvit. Je to životně důležité.
Jen klid, znám tátu. Určitě o nic nejde.
Vyřiďte, že tu nejsem,
a až budu mít příště schůzku s panem Sampaolem,
už mě nikdy nevyrušujte.
Jistě, pane.
Ještě jednou se omlouvám.
Mě můžeš vyrušovat kdykoliv, krásko,
ale nemůžu zaručit, že ti nenaplácám
nebo tě neohnu přes stůl, panenko.
Pitomec.
- Klátíš ji, Pancho? - Ne.
Je pořádnej kus
a očividně potřebuje pořádně ošukat.
To ne. Obzvlášť teď,
když člověku kvůli maličkostem hrozí obvinění z harašení.
Celý #MeToo a sepisovači zásad mi můžou vykouřit.
Proto jsem šéf.
- Samozřejmě. - Dobrá.
Jak je to s tou tvojí rodinou? Já myslel, že jsi sirotek.
Musíte si mě plést s někým jiným.
Můj otec to určitě jen přehání.
Moje rodina si myslí, že jsem bohatý,
a neustále se ze mě snaží vytáhnout peníze.
Pošlete je do prdele!
Moji chudí příbuzní dělají totéž.
Pamatuj, co říkával můj otec.
„Slunce a rodina. Čím dál od nich, tím líp.“
O čem jsem mluvil,
než přišla ta sekretářská kurvička?
Už vím.
Že mám plné zuby téhle vlády
a populismu Echeverríovy éry.
To bych radši fabriku prodal gringům
nebo přesunul všechnu výrobu do Číny nebo Singapuru.
Zvažuju to.
To ne, pane. Vůbec to nevyslovujte.
Jak bych to řekl?
Ještě jsem nesplatil hypotéku.
Žádný strach.
Navzdory svému pochybnému původu
teď patříš k nám.
Když budeš odvádět dobrou práci a naučíš se anglicky a čínsky,
povýším tě možná na generálního ředitele.
Generálního ředitele?
- Vážně? - Jistě.
Dohlížej na sklad
a továrnu v Aguascalientes,
jestli tam není třeba vypudit další parazity!
Jistě, pane.
Omluvte mě.
Co je, Lupito?
Zase můj otec?
Jestli ještě zavolá, řekni, žes mě nenašla.
To stačí. A Mari vyřiď, že už jedu.
Tak až se vrátí.
Nashle.
Dobrý den.
Chceme s vámi probrat propouštění.
Cirilo, je mi líto, mám jednání. Necháme to na jindy.
Promiňte.
Nejsme mu dost dobrý, větří peníze.
Na nás ale přece nezapomene. Mám pravdu?
Jo!
BLBEC
Závistivý smradi. Žádný div, že to s celou zemí jde z kopce.
Naser si!
PARADISE HILLS ZDE SE PLNÍ VAŠE SNY
- Jsem doma. - Fran.
Ještě že jsi doma. Mám nervy v háji.
- Co se děje? - Tvůj otec pořád volá. Mám toho po krk.
Řekl, co chce?
Týká se to tvého dědečka, ale chce ti to říct sám.
To jsou další nové šaty?
Na Palomininu svatbu.
Saks měli výprodej, nešlo odolat.
Koupila jsem ti kravatu
a naprosto neodolatelné zlaté manžety.
Líbí se ti? Jsou od Dolce.
- Moc pěkné. - Já vím.
Ale už se kroť, máme vyčerpané kreditní karty.
Já vím.
- Kde jsou děti? - Toni! Cati!
Pojďte pozdravit tátu.
Kde manželka neutrácí, tam manžel neprospívá.
Jak se máte, bando?
Něco nového? Nepřevlékli jste se?
Mám A z dějepisu!
Já budu hrát Popelku.
To jsem moc rád, také mám velkou novinu.
- Jakou? - Ne. Běžte s Lupitou.
- Převlékněte se. - Dobře.
- Dali ti víc dovolené? - Buď trpělivá.
Don Jaime mi poblahopřál
a řekl, když se mi bude dál dařit
a naučím se anglicky a čínsky, udělá ze mě generálního ředitele.
Mohl by ze mě udělat partnera.
- Ten má vyšší plat? - Jistě.
Alespoň dvakrát. Stejný jako má výkonný ředitel, ten měkota.
Blahopřeju.
Potřebujeme nové SUV a pro děti lepší školu,
kam chodí bohatší děti
a kde se učí anglicky a francouzsky. A ještě něco.
Měli bychom si pořídit víkendový dům na pláži.
Jo!
Až budeš šéf, koupíš mi motorku?
- Já chci poníka, jako má Paty. - Počkat.
Než z toho nadšení všechno utratíte,
musíme napřed splatit hypotéku,
potom automobily,
a především, Marío Eleno,
musíme splatit půjčky a kreditní karty.
Nemluv před dětmi o penězích.
- Cože? - Nestraš.
Nestraším, jsem jen realista.
Nemůžeme utrácet jako nějací zazobanci.
Ne dřív, než mě povýší.
Pardon.
Lupito, pojď sem.
Co to je za šlichtu?
Přála jste si to.
- Sýrové a špenátové šuflé. - Připomíná to jíl, ne suflé.
Řekla jsem ti, že se mě máš zeptat.
Celé odpoledne jste byla na nákupech, tak jsem si poradila sama.
Odnes to a udělej pár krůtích sendvičů.
A aby sis to pamatovala, celé to sníš.
- Rozumíš? - Jistě, jak si přejete.
Nejen že je šmudla, ale navíc si i dovoluje.
Nechápu, proč se snažíš.
Mám říct, že tu nejste? Jistě zase volá váš otravný otec.
Vezmu si to, Lupito.
Staví se na naši úroveň.
- Haló? - Ahoj, synku.
Jak se máš, tati? Rád tě slyším.
Jak se tam máte?
Poslouchej, synku.
Tvůj děda Francisco, budiž mu země lehká,
před pár dny zemřel.
Děda Francisco zemřel? Kolik mu bylo?
- To mě moc mrzí. - Právě jsme to počítali.
Určitě mu bylo přes 120,
ale jistě to nikdo neví.
Pozdravuj mámu a babičku Pascualu.
- Mari vás taky pozdravuje. - Jistě, synku.
Musíš přijet do Prosperidad.
To není jen tak.
Mám strašně moc práce.
My tady nemáme moc na výběr.
Jde o to,
že jeho poslední přání bylo, abys mu přijel na pohřeb.
Dal pokyn notáři, aby neotevíral poslední vůli,
dokud u toho nebudeš.
A když nepřijedeš,
vystěhují nás.
Bože, to neříkej.
Teď se to nehodí.
Co kdybych přijel v prosinci?
Tohle nám nedělej.
Děda je mrtvý už tři dny, začíná zapáchat.
Je to věc života a smrti.
Co chceš slyšet? Prostě nemůžu.
Dobře! Když nemůžeš, tak nemůžeš. Co naděláme.
Nemůžu tě nutit.
Všechny ode mě moc pozdravuj.
Ty taky, Pancho.
A abych pravdu řekl, nepřekvapil jsi mě.
Vždycky jsi byl špatný syn.
Nevděčnej sobec!
Prostě šmejd!
Pojď, Filemóne.
Zavěsil to.
Miláčku.
Nikdy jste si nebyli blízcí. Divím se, že tě to tak vzalo.
Nejde ani tak o moji rodinu, ale o dědečka.
Býval jsem jeho oblíbenec.
Pomohl mi se odstěhovat a zaplatil mi školu.
Tak možná bys tam přece jen měl zajet.
- Ať vidíš, co ti odkázal. - Co by to asi bylo?
Nějaký pozemek? Rozpadlou ruinu?
Dva osly a kravku? Samé bezcenné věci.
Možná ti odkázal dům. Ten nějakou cenu má.
Jistě.
Ale v něm vždycky bydleli rodiče se sourozenci.
Kdybych ho dostal, nemohl bych je vystěhovat.
Rád bych tvoje rodné město i moje prarodiče navštívil.
Přivedla bych si oslíky a krávu sem k nám!
Vy jste miláčci.
Jo.
Jednou vás do Prosperidad vezmu,
abyste poznali moji rodinu a viděli, kde jsem vyrůstal.
Uvidíte, jak krásné to je město.
Víte co?
Je pozdě, měli byste jít spát.
Nesu vám sendviče, už je nechcete?
- Díky, dobrou noc. - Sněz je, nebo je vyhoď.
Ale hlavně sněz to suflé, ať se poučíš. Dobrou noc.
Naserte si.
Jste praktikující katolík?
Jsem křesťan...
- Vypni to, prosím. - Proč, zlato?
Mám ho po krk, je úplně všude.
Nesnáším ten tropický přízvuk
a nekonečné výlevy o ušlechtilých masách
a jak jsou chudí na prvním místě.
„Vezmeme bohatým a dáme chudým.“
...jako dílo Ježíše Krista.
Je to bojovník.
Nejdůležitější...
Teď se srovnává s Ježíšem Kristem!
Celá země je v troskách, možná na tom něco je.
Už o tom nikdy nežertuj. Jak říkají mí přátelé z klubu:
Je to populista a demagog, celou zemi rozvrátí
a udělá z ní Kubu nebo Venezuelu.
„Kubu nebo Venezuelu.“
Víš, co bys měl udělat?
Měla by sis o prezidentovi promluvit s donem Jaimem.
Kdybys slyšela, jak o něm mluví, zamilovala by ses do něj.
Don Jaime má určitě pravdu.
Dobrou, pane Populisto.
Dobrou, nóbl dámo.
Fran?
Víš jistě, že nemá cenu zjišťovat,
co ti děda odkázal?
Třeba má nějakou cennost, o které nevíš.
Vím naprosto jistě, že to cenu nemá.
Hezky se vyspi.
Dobrou.
Pancho!
Pancho, pojď sem!
Podívej, co jsem našel.
Další, dědečku?
Ten je obrovský!
Kolik za něj bude?
Hodně, chlapče.
Nezapomeň, že to musí zůstat
jen mezi námi dvěma.
Až tu jednou nebudu,
tohle všechno bude tvoje.
Jasně, dědo.
Neboj.
A nezapomeň,
že svět je plný supů,
co jen čekají, až nás budou moct okrást!
Neřekl jsi to nikomu, viď?
O tom pokladu?
Nebo o sejfu. Co, Pancho?
Nikomu jsem nic neřekl.
Přísahám.
Nevěřím ti, ty ulhaný spratku.
Určitě jsi to řekl rodičům a sourozencům.
Musím mít jistotu,
že tu svoji pusu
už nikdy neotevřeš!
Fran!
Měl jsi další zlý sen.
Musíme jet do Prosperidad.
Chci požádat o volno
na tři týdny.
Jak to myslíš? Tři týdny?
Tolik dovolené ani nemám.
Není to dovolená.
Moje rodina se ocitla v těžké situaci
a naléhavě potřebují, abych jim pomohl s papírováním.
Pancho, moc jsi mě zklamal.
Tolik jsem ti důvěřoval, a ty se takhle odvděčíš?
Protože tě mám rád,
dám ti pět dní, ani o jeden víc.
Moc děkuji, pane.
Vše tu zanechám v naprostém pořádku.
Vrátím se do čtvrtka, abych převzal nové stroje.
Soustřeď se na svůj cíl.
Děkuji.
Už tam budeme, tati?
Před půl hodinou jsem říkal, že tam budeme za tři hodiny, princezno.
Ještě si zdřímni.
Narodil ses pěkně daleko.
Měli jsme doletět do Duranga
a pronajmout si tam auto.
Opakoval jsem to už stokrát.
Z Duranga bychom museli přejet hory,
což by trvalo alespoň osm hodin.
Ano? A jak dlouho jedeme teď?
Blížíme se. Je to tak?
Jo!
Dobře.
Mami, řekni nám pravdu.
Proč jsi tátovu rodinu nikdy neviděla?
Neptej se mě, ptej se jeho.
Proč, tati? Styděl ses za ně?
Abych byl upřímný, ani nevím.
Dodělal jsem školu,
uchytil jsem se v továrně,
potkal jsem vaši matku, vzali jsme se,
pak jste se narodili
a cesta se z různých důvodů odkládala.
Máma tuhle tetě Jackie říkala,
že za rodiči nejezdíš, protože se chovají nechutně
a chtějí pořád peníze.
Catalino!
- To se nedělá. - Kdy jste tam byl naposledy?
Pokud mě paměť neklame,
naposledy jsem v Prosperidad byl před 20 lety,
Dvacet let neviděl svoje rodiče?
To je dvakrát víc, než mi je let.
- Ty krávo. - Toni!
Dobře víš, že nemáš mluvit sprostě.
Takhle před babičkou s dědečkem nemluv.
Podívejte se. Jsme u odbočky.
- Ano. - Skvěle.
Už tam budeme?
Ne, ještě dvě a půl hodiny po prašivé silnici.
- Zdřímni si. - Vezměte si svačinu.
Lupito, dej Cati polštář,
ať může spát, a něco k jídlu.
Hlavně tam nenadrob.
Ano, mami.
Podívej se na tu krásu.
V tom pojedeme dvě hodiny?
Nezavřeme okna?
Ano.
- Zapni klimatizaci. - Dostal by se sem prach.
Lupito.
Připomíná ti to domov?
Ne, pane. Ve vší úctě,
San Pedro de los Saguaros je mnohem hezčí.
Je strašné vedro.
Upeču se tady.
Sakra.
Musíme tu yuccu odsunout. Pomůžeš mi, Lupito?
Ano, pane.
Pojď.
- Pomůžu vám. - Panebože.
Děti, pojďte taky ven z auta.
- Dobře. - Protáhněte se...
- Chytni ji na straně, poponeseme ji. - Dobře.
Tak jdeme.
- Je moc těžká, pane. - Moment.
- Jste v pořádku? - Jo.
- Pojďme. - Fran.
- Co se děje? - Tohle!
Ne! Mami!
Zdravíčko, parťáku.
Snad ta yucca není těžká?
Ano, ale zvládneme to.
To máte štěstí.
Je to osamělá silnice,
může být pěkně nebezpečná.
- Nehýbejte se, slečno. - Jen klid.
Pánové, hlavně v klidu, prosím.
Tady máte hodinky a peněženku.
Klidně si vezměte cokoliv z auta.
Jste příbuzný s Reyesovými z Prosperidad?
Ano, to je moje rodina.
Zasranej Pancho Reyes.
Nepoznáváš mě?
Filiberto R. Arriaga.
Chodili jsme spolu na základní školu.
Beto?
Neříkali jsme ti Mapache?
Omlouvám se za to.
Nějak se člověk živit musí.
Chápu.
Jedeš kvůli dědovi.
Ano, hrozná tragédie.
Upřímnou soustrast.
Ať ho Bůh přijme ve své slávě.
Díky, Beto.
Jasně.
Je mi to líto.
- Díky. - Budeš bydlet ve městě?
Zajdeme na skleničku a pokecáme.
To bych moc rád.
- Máš krásnou rodinku. - Díky.
- Blahopřeju. - Díky.
- Uvolníme vám cestu. - Díky.
Promiňte, že jsme vás vylekali, madam!
Mějte se, děcka! Vítejte v Prosperidad!
- Díky. - Nastupovat!
Jedem!
Pojď!
Jedem.
Jeďte!
Podívejte, děti. Jsme v Prosperidad.
- Hurá! - Jo!
- Neuděláme fotku? - Jo!
To snad ne.
Nemám tady signál.
Já taky ne, a to mám novější telefon.
Já taky ne. Ale víš ty co?
Určitě to bude nezapomenutelný zážitek.
- Fotka na Instagram. - Jasně.
Udělej ji na výšku.
- Co bumerang? - Jasně.
- Pro naše story. - Fajn.
Raz, dva... řekněte whiskey.
Whiskey!
Nepopisoval jsi to jako město duchů.
V tuhle denní dobu určitě všichni spí.
Podívej, zlato.
- To je Mapacheho dům. - Nepřipomínej to.
Dobrý den!
Ti, co jsou vzhůru, se netváří přátelsky.
Hej, tati.
To je celé město?
To je takhle malé?
A příšerné?
Věřte nebo ne,
Prosperidad bývalo nejbohatším městem Mexika.
V místních horách bylo podle legendy tolik zlata,
že se válelo na ulicích.
No jasně.
Na ulicích je akorát smetí a psí bobky.
Podívej na toho osla.
Lidské bobky?
- Nedívejte se. - Otočte se.
Děti, no tak.
- Ne. - Hnus.
Podívej, to je krása.
Podívejte.
Dívejte, děti.
To je jedna z nejkrásnějších místních tradic.
Když někdo zemře,
rodina ho v průvodu veze celým městem za doprovodu krásné hudby
zvané „Las Golondrinas“.
Podle velikosti rakve to musely být děti, jako vy.
Pancho!
Mlč.
- Co je? - Mlč.
Tady jsou!
Řekneme to dědečkovi!
Dědo!
Babi!
Přijeli bohatí příbuzní!
Už jsou tady, tati!
Přijeli!
Dědo! Babi!
Co to má být, Fran?
Pancho Francisco Reyes.
Nevěřím vlastním očím!
Drahý otče!
Jsem tak rád, žes přijel,
za pár let už tady nemusíme být.
Nejkrásnější mami.
Pochválen buď Pán!
Pancho.
- Synu. - To je moje rodina.
Moje žena Mari,
tahle zlatíčka jsou moje děti.
- Ahoj. - Toni a Cati.
Bílá žena nám vylepší rodokmen.
Vítejte u nás, madam.
Díky, done Rosendo.
Těší mě, doňo Dolores.
Nápodobně, madam.
Pojďte.
- Seznamte se se zbytkem rodiny. - Pancho.
To je můj nejstarší syn.
Rosendo, po mně.
Je to chlap jako hora, ale říkáme mu Rosendito.
Jak je, Rosendito?
Páchneš po močůvce. Sprchoval ses, co jsem odjel?
Pancho, parchant jeden, pořád mu jede huba.
Pořád šukáš, co se dá?
Prase.
Tahle pokrytecká šílená ženská
je moje dcera Socorro.
Díky boží prozřetelnosti se mi dostalo zázraku
tě znovu vidět, Pancho.
Takže ses nakonec nestala jeptiškou, Socorro.
Tenhle nepoužitelný budižkničemu, bývalý městský učitel,
co se teď považuje za básníka, je její muž.
Prosperidadský básník.
- Jasné oči. Obrovské, vyrovnané. - Dost.
To je můj syn Hilario.
Rodinný umělec.
- Těší mě. - A tahle holčička...
Jak že se jmenuješ?
Pánfila, done Rosendo.
Zase jste zapomněl?
Pánfila Lucía Margarita Pérez Hernándezová a teď Reyesová.
K vašim službám.
Jak je, Hilario?
- Jak ses měl? - Pancho.
Nemohl sis najít někoho mladšího?
Jako nejslavnější umělec ve městě si to můžu dovolit.
Jak se máš, kluku?
Tenhle gangsterský typ je můj syn.
Černá ovce rodiny.
A tahle obdařená mrška
je jeho současná holka, Gloria.
Ahoj, zlato.
Moc mě těší.
Jsi větší kočka, než jsem myslel.
Díky.
Rufino, podívej se na sebe. Vypadáš jako dýler.
No tak, Pancho.
Život není fér.
Všichni nemají takový štěstí jako ty.
V tomhle městě děláš, co můžeš, ne co chceš.
Pojď na mou hruď!
Rád tě vidím.
Pojď sem, brácho.
No pojď.
Jsem Glória López, ale říkej mi Culichi.
Pancho.
Vítej.
K vašim službám.
Nápodobně, švagrová.
Nevím, jak vysvětlit tenhle zmatek.
Tato dáma
bývala mým synem, Jacintem.
Jednoho dne k překvapení a hanbě celé rodiny,
oznámila, že není mužem, a stala se Jacintou.
Dává to smysl?
Těší mě, švagrová.
Omluv to tátovo blábolení.
Rosendo je typický mexický macho.
Pancho!
Z tebe je ale fešák!
Asi tě to překvapilo, ale není to nakažlivé.
No ne, Jacinto.
Už jako dítě jsi byl podivín.
Asi ti to bude chvíli trvat, ale jsem Jacinta.
Moment, seznamte se s mým manželem.
- Lupe! - Jo.
Těší mě.
Guadalupe Flores k vašim službám.
- Těší mě. - Madam.
Ráda vás poznávám.
To je moje dcera Bartola.
Jediný hodný člověk v rodině.
Ačkoliv je pravda, že není z nejchytřejších.
Má už šest dětí s šesti různými muži,
včetně černocha a Číňana.
A navrch
je těhotná s gringem, co neumí španělsky.
K tomu člověk moc mluvit nepotřebuje.
No ne. Když jsem odjížděl, byla jsi dítě.
Tolik jsi vyrostla!
Kdo je tady tvůj manžel?
- Ale Pancho! - Co je?
Když Billy zjistil, že čeká dítě,
bez rozloučení se vypařil!
- Ale ne. - No co.
Tohle jsou Brayan, Yaroslavi, Dudinka, Reagan
a pár dalších, které neznám, ale všichni jsou moje vnoučata.
Teď všichni poslouchejte.
Moje milovaná žena Mari
a moje děti Toni a Cati.
Ahoj.
A tohle je Lupita.
Pomáhá nám doma a souhlasila, že pojede s námi.
Je tvoje služka?
Tak už se jim neříká. Je to hospodyně.
Klátíš ji, co?
Takhle nemluv, tati!
A mně nepozdravíš, Panchito?
Zapomněl jsi na svoji mámu? Nevděčnej parchant!
Babička Pascuala!
To je překvapení!
Jistě žes to nečekal, ty mizero.
Asi sis myslel, že je po mně, co?
To by mě nenapadlo, babi!
To je moje rodina.
Moje manželka a děti.
- Ahoj. - Krásná rodina, chlapče.
Máš takový štěstí, že máš i bílý děcka.
Ale stejně jsi mizera,
žes nás tady celé ty roky nechal.
Pojď blíž.
Mám pocit, že nejsou tvoje.
Ukážeme vám váš pokoj, Pancho.
Určitě jste utahaní. Pojďte.
Uvidíme se potom. Jsem rád, že ses nezměnila.
No jo, snobe jeden zatracenej.
Běžte.
Doufám, že tě s tvojí ženou
nenapadlo přijet s prázdnýma rukama.
Doufám, že jste mi alespoň přivezli dárek.
Ano.
Jen takovou maličkost od nás všech.
Značka Fendi.
Tak to jo.
To je lepší!
- Vypadáš skvěle, mami. - Viď?
Jdeme.
Půjdeme napřed za dědou,
aby věděl, že jste tady.
Dali jsme ho sem do pokoje.
Pojďte dál.
Ten se tvojí mámě a sestrám povedl, co?
Začíná zapáchat,
ale museli jsme ctít jeho přání
mít tě na pohřbu.
Když jsi tady spolu s celou rodinou,
může konečně odpočívat v pokoji.
Necháme vás s ním o samotě, ať můžete říct otčenáš.
Polib ho, synu!
Nesahej na to.
Slez dolů.
Neber to.
Pojďte do svého pokoje.
Pojď, synku.
Zlomíš to.
Dolů, prosím!
Pojďte dál.
Mazej ven!
Ubytujeme vás v dědově pokoji.
Je to nejlepší pokoj v domě.
Není to zrovna luxusní hotel,
ale připravovali jsme ho s láskou.
Prostěradla jsou čerstvě vypraná.
Tady je mýdlo, pár ručníků
a čistá voda, abyste se mohli umýt.
Líbí se ti tady?
Na pár nocí to není špatné, viď, zlato?
Nedělejte si starosti.
A když už jste tady,
něco pro vás máme. Snad se vám bude líbit.
- Co to je? - Kravata.
Značka Hermès.
Kravata.
To jsem přesně potřeboval.
Channel No. 5.
Klasika.
Kdyby se vám nelíbily, Mari je vymění.
To nejde, Pancho. Měl jsi to tedy koupit sám.
Necháme vás si vybalit.
- Jdeme. - Díky, tati.
Co to je?
- Odpočiňte si. - Díky.
Pradědečkova noha.
Cože?
Pancho.
- Viděl jsi... - Málem jsem zapomněl!
Později bude malý uvítací večírek
na oslavu tvého návratu.
Nesmíte nás zklamat!
Přijdeme, tati, díky.
- No tak, zlato. - Dobře.
Nečekáš snad, že tady zůstaneme?
Je tady hrozná špína a je to pokoj tvého mrtvého dědečka!
To je jeho noha. Zlý sen!
Co chceš dělat?
Zarezervovat si pokoj ve vesnici Hilton?
Neslyšela jsi, že zorganizovali oslavu?
Nemůžu přece urazit vlastní rodinu.
Ale tohle je díra!
Páchne po chudých lidech!
Poslyš, Marío Eleno.
Když jsem říkal, že pocházím ze skromné rodiny, nevadilo ti to.
A nezapomeň, že dobře vím, jak tví bělošští rodiče zbohatli.
Ušetři mě toho aristokratického divadla.
No tak, zlato. Neblázni, přestaň brečet.
To přece půjde. Je to jen na pár dní.
Pancho já jen...
Mrzí mě, co jsem řekla o tvé rodině,
ale tohle je horší než nejhorší noční můra.
Tati, musím ti něco říct, ale nerozčil se.
- Copak? - Potřebuju na záchod.
- Já taky. - Malou, nebo velkou?
- Kakat, možná i čůrat. - Já taky.
- Honem, než bude pozdě. - Já taky.
Tak dobře.
Běžte tam, vyberte si strom,
stáhněte si kalhoty a pozor na brouky.
Přinesu papír. Honem.
- Tady? - Ano, tady.
Pancho, chceš mi říct, že tady nejsou záchody?
Je tady kadibudka, ale tohle je lepší, věř mi.
A když už jsem tady...
Jak to jde, děti?
Dobře!
Fajn.
Na zdraví!
Před nějakou dobou jsme se rozloučili.
Ale nastal čas k návratu.
Měla jsi pravdu.
Naslouchám svému srdci
a toužím se vrátit zpět.
Pojďte, rodinko.
Vrátit se.
Vrátit se
opět do tvé náruče.
Vrátím se, ať jste kdekoliv.
Vím, jak prohrávat.
Chci se vrátit.
Švagrová!
Vrátit se!
Díky, tati.
Pancho, vítej zpět. Na tebe.
Díky, tati.
Díky za večírek.
Dali jste si záležet.
Na zdraví!
To je to nejmenší, co si zasloužíte.
A všichni jsme rádi, že tu jste.
Počkej, Hilario!
Moment, chci říct pár slov.
Pojďte sem, děti!
Kluku můj!
Moje milá rodino.
Dnešek je pro mě
a vaši matku výjimečným dnem.
To, že jste se tu všichni sešli
a že je tu s námi především Pancho s rodinou,
je pro nás splněný sen.
Nemyslím to zle,
ale Pancho býval můj oblíbenec.
Není pochyb,
že je z vás všech nejlepší.
Na zdraví, synku.
Na zdraví, Mari.
Ještě jednou vítejte v Prosperidad.
Na zdraví všem!
Teď jsi na řadě, synu.
Ne.
Projev!
No tak, tati!
Především vám chci poděkovat za srdečné uvítání.
S celou rodinou jsme nadšení,
že tu s vámi můžeme být v Prosperidad.
Budu stručný
a řeknu tedy něco od srdce.
Hlavně je to pro mámu a tátu.
Snad mi odpustíte, že jsme nepřijeli dřív
a že jsem vás tady nechal.
Omlouvám se.
- Na zdraví. - Pancho!
Zdržíme se tu jen pár dní.
Brzy se musíme vrátit do hlavního města.
Žádný strach, synku.
Pohřbíme ho hned zítra ráno.
Pak shromáždíme všechny včetně tvých strýců
a notář nám přečte závěť.
To by šlo.
Babičko Pascualo, jak se mají strýc Regino a Ambrosio?
Doufám, že jsou mrtví.
Škoda pro ně kyslíku, pro ty dacany.
Škoda, žes je nepozval, tati.
V žádném případě. Radši umřu, než abych ty grázly pozval sem domů.
Ticho, Rosendo!
A čubka Dolores
hned brání svýho chlapa.
Mlč! Ty tvoje lži jenom dělaj zlou krev.
Babice jedna!
Nedovoluj si na moji matku!
Řekla pravdu.
Všichni vědí, jak ses s Reginem kurvila.
Kurva je tvoje matka, pitomče!
Nechte toho!
Hilario!
Zahrajte něco!
To je tvoje píseň!
Vím, že už končím.
Ale v den, kdy zemřu
budeš plakat.
Budeš ronit slzy!
Řekneš, žes mě nemiloval,
ale budeš litovat.
A to jediné ti zbude.
S penězi i bez peněz.
Dělám, co chci,
a moje slovo je zákon.
Připraveni? Raz, dva... No tak, Cati!
Do toho!
Dejte tomu zasranými gringovi do držky,
ať se naučí chovat se k Mexičanům slušně. Cati!
To je ono, Cati.
Polož to, švagrová.
Zkus tohle, dělal jsem to pro tebe s láskou.
- Co to je, Rufino? - To je Nenepil Norteño.
Lepší než v Prosperidad nenajdeš.
Pálí to?
Zkus to. Když ti to nebude chutnat, vyplivneš to.
Věř mi.
Jaké to je?
- Vynikající! - Vynikající.
Jak se to jmenuje?
Nenepil Norteño.
Potom ti udělám jehněčí.
Místní maso člověka umí uspokojit.
Ale napřed ti donesu další tequilu.
Pancho.
Co je to Nenepil Norteño?
Sněz to a neptej se.
Je to vynikající.
Co v tom je?
Dobře. Ale neříkej, že jsem tě nevaroval.
Nenepil se dělá
z prasečích vnitřností, jater, dělohy a žaludku
vařených v ořechové omáčce. Místní specialita.
Vynikající.
Švagrová!
Tady máš tequilu!
- Nalej mi ještě. - Jasně.
Ještě někdo?
Jak to jde? Dejte si přestávku.
Jdeme.
Jdeme pro ně.
- Nebuď upjatá. Pojď tančit. - Švagrová.
Pojď si s námi zatančit.
Nenechám se odmítnout.
Pojď.
Bravo!
Uděláme rodinnou fotku!
- Pod hodiny! - Počkej, babička tu není.
Pojď, mami. Fotíme se.
Kašlu vám na ty nesmysly!
- To tedy ne. - No tak, babi!
Sakra!
- Neházej tady se mnou. - Udělejte místo pro babičku.
Co to je?
Na tři řekněte „whiskey“.
Raz, dva, tři!
Whiskey!
Počkej, Pancho.
Pojď sem, udělám fotku i s tebou.
- Díky, brácho. Na výšku. - Švagrová.
Na tři řekněte „whiskey“.
Whiskey!
Na tři.
Raz, dva...
Vidím, jak se Rosendo líbá s Lupitou u stromu!
Běžte pryč!
Jsou milenci!
Zmizte, usoplenci!
To nejlepší, co jsem mohl udělat,
bylo odstěhovat se odsud do hlavního města.
Pancho.
Je tak hezké, jak se říká?
Kdyby z něj zmizeli všichni lidi,
Mexico City by bylo nejkrásnější místo na světě.
Švagře.
Nechtěl bys mi to tam ukázat?
No...
Nechtěl bys?
Kdyby se naskytla příležitost, ukázal bych ti všechno.
Točte se v kruhu,
až z Rosenda bude osel.
Je čas jít do postele, děti. Běžte do pokoje.
Ne!
Tak půjdu pro pásek. Myslím to vážně.
Rychle!
Jdeme spát!
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest...
Dobrou noc, Rosendo.
Jsem úplně jako vy...
- Říkají nám Reyesovi... - Králíci Reyesovi.
Nechceš jít někam, kde je víc soukromí?
- Miluju tajemství. - Já taky. Jdeme.
Jo.
Dobrý večer. Promiňte.
Dost.
- Víš co? - Ano?
- Poslední skleničku. - Ne.
Cože? Patnáct tisíc pesos za trochu vepřového a kořeněného krocana?
Chcete mě natáhnout.
Celé jedno jehně.
Čtyři kila Nenepil, tři kila vepřového, pět kilo guacamole.
K tomu sud pulque,
dvacet bas piv, deset lahví tequily.
A stan a světla.
A židle. Nezkoušej to na mě, Rosendo.
Možná mi přispějí.
Tati, promiň.
Mohli bychom k účtu přidat honorář pro chlapce?
Říkal jsi, že zahrajete zdarma!
Jen první tři skladby.
Dlužíme jim za zbylých 16. Podívej, jak se zlobí.
Je to jen 7 000 pesos.
Zkusím to zařídit.
Tak jo, tati.
Pojď, zlato.
Podívej se na ně.
Zavrtej se tam.
Nerad vás ruším.
Mohli bychom si promluvit?
Samozřejmě, tati.
- Dobrou noc, nashle zítra. - Jasně.
O co jde?
Je nám to líto,
všichni sice přispěli,
ale nemáme dost na zaplacení účtu za oslavu.
To není problém. Kolik?
Pití, jídlo a hudba. Dvacet pět tisíc pesos.
Kolik máte?
Sáhli jsme do úspor,
ale pořád nám chybí 10 500.
To je dost na domácí večírek.
Podívám se.
Vezmu si tohle.
Když něco zbyde, donesu ti to.
Jdeme, zlato.
Fajn.
Tady jsi.
- To je poslední. - Tak jo.
Mám jednu otázku, švagrová.
Ty luxusní kozy a prdelka jsou přirozené?
Nadpřirozené.
Moje kozy,
můj zadek,
vlasy.
Pro takový tělo bych udělal cokoliv.
- Já taky. - Lupe.
Brácha říkal, že jsi pěkná,
ale neřekl, jak moc.
Jsi přímo božská!
Už půjdu.
- Nechoď. - Ale ano.
Promiň.
- Nashle. - Párty skončila.
Hezky se vyspi.
Párty skončila.
- Vylil jsi tequilu. - Paličáku.
Posledního panáka a báseň.
Báseň pro všechny!
Nejsladší země!
Zlato tvých kukuřičných klasů.
Tvé doly, palác krále zlata!
Volavky plachtící nebem.
A papoušci jako zelený záblesk!
- A k tomu... - Hej, ty.
Řekni svýmu manžílkovi, ať sklapne
a přinese mi trochu barbacoy.
Chci ještě taquito.
Jistě, babi.
Pořád myslím na to, jak tvoji rodiče mluví.
A ty břichatý zpěváci!
Tvůj bratr Rufino se mnou furt flirtoval.
Tvoje sestry se ke mně chovají jako ke kněžně monacké.
Teď vidíš,
že ne každý se má tak dobře jako my.
Víš, kdo je ten nejšťastnější chlap na světě?
Kdo, drahoušku?
Ty.
- Chceš to? - Ano, prosím.
Tiše.
Nevzbuď děti. Pospěš si.
Tamhle.
Už to bude.
Tak pojď.
Tiše.
- Pancho! - Co?
Někdo nás špehuje!
Grázlové.
Běž!
Šmejdi.
Nikdy se nezmění.
Táhni!
Co se stalo, Pancho?
Kdo to byl? Ale ne.
Drahoušku.
Moji synovci. Byla tma.
- Aha. - Neboj se.
Kde jsme to byli?
Chci cítit tvoje svaly.
- Tyhle svaly. - Jo!
To je příjemný.
- Tiše, Pancho. - Dobře.
Tati, víš, co je to Moctezumova pomsta?
To dostanou gringové, když navštíví Mexiko.
Proč se ptáš?
Nejsem gringo, ale asi jsem ji dostal.
Já taky.
Šmarja. Rychle!
Honem!
Asi ji mám taky.
Když to bude holka, bude to Socorro po tetě.
A když kluk, tak Jacinto.
Co to je?
Život není fér.
Proč to říkáš?
Jaktože si Pancho žije jak ve vatě,
a my jsme tady v těch sračkách?
Co si o nás asi myslela Panchova žena.
Že jsme žabaři, co nemají úroveň ani vychování.
A má pravdu,
Vždyť je to tak.
Podle toho, co mají za auto, hodinky
a oblečení, jsou v balíku.
Představte si, v jakém asi žijí paláci.
A jaký ta nafoukaná kráva nosí šperky.
Ty náušnice, hodinky, náhrdelník, náramek.
Já to poznám,
měla na sobě věci asi za 100 000 pesos.
A používá francouzský parfém Gloria.
Vážně?
To neznamená, že to nejsou nemravní hříšníci.
Neví Jacinto... chci říct Jacinta.
Kolik může Pancho mít?
Jen tak odhadem.
Nevím, ale hodně.
Možná tak milion dolarů?
Pitomost!
Kdyby měl milion dolarů,
proč by jezdil sem do města zlodějů?
- Nebij mě. - To je fuk, kolik má.
Musíme dohlédnout na to, abychom z toho něco dostali.
Samozřejmě.
- Na zdraví! - Na to si připijeme!
Podívej.
Strýc Ambrosio!
Rád vás vidím, jak se máte?
Dobře, synku.
To je moje žena Mari a moje děti.
Těší mě.
Nápodobně, otče Ambrosio.
Máš krásné děti.
Doufám, že jsou pokřtěné.
Jistě.
Toni se připravuje na prví svaté přijímání, viď?
Ano, tati.
Krásný úsměv.
Tak ses nakonec rozhodl přijet.
Jsem rád, protože za ty roky, cos tu nebyl,
si zasloužíš jen očistec,
ale kdybys nedorazil na dědův pohřeb, šel bys rovnou do pekla.
Musel jsem přijet, byl pro mě jako otec.
Musel jsi? No jistě.
Přijel jsi do Prosperidad
celý lačný po jeho závěti, ale to probereme později.
Musíme pohřeb uspíšit,
než zápach přiláká supy.
- Půjdeme? - Ano.
Poneseš ho.
- Ponesu? - Co?
To sako...
- Dobrý den všem. - Dobré ráno.
Buzerant jeden.
Můžeme?
Bůh se smiluj nad jeho duší. Pojďme.
Hospodin nás sem dnes povolal,
abychom řekli sbohem skvělému muži.
Náš drahý otec a dědeček Francisco Reyes
spočinul v pokoji
a jeho duše stoupá k nebesům, aby mohla být s Hospodinem.
Jeho odkaz a vzor ale v našich srdcích budou žít navždy.
Byl to muž bezúhonný,
velkorysý, pracovitý a čestný.
Dobrý manžel a ještě lepší otec a dědeček.
Ať je jeho odkaz světlem pro nás všechny.
Maják na naší cestě...
Ale Ambrosio.
Přestaň žvanit a jdi k věci.
Tvůj otec byl odjakživa mizernej hajzl.
Zkrať to, začíná být horko.
Omlouvám se, matko. Modleme se.
Zdrávas, Maria, milosti plná, Pán s tebou...
Jdeme, drahá.
To snad ne.
Z bláta do louže.
Tenhle chlap nám teď chyběl.
Řeknu mu to pěkně od plic.
Uklidni se, Rosendo!
Francisco byl i jeho otec.
Nedělej na jeho pohřbu scény.
Máti. Kmotřenče.
Jak se máte?
Dovolte.
Omlouvám se, že jsem nepřišel dřív.
Neumíte si představit, jak mě ta novina zdrtila.
Neudržel jsem slzy.
Ušetři mě těch nestoudných lží, parchante.
Tvůj otec byl dlouho nemocný, zemřel už před třemi dny,
ani jednou jsi ho nenavštívil, ani ses mu nepřišel poklonit.
Nebuď pokrytec.
Potřebuju, aby ses se svojí běhnou a nádorem, co mu říkáš syn,
začal modlit jako všichni ostatní,
ať tenhle cirkus můžeme uzavřít
a jít si přečíst závěť.
Ano, matko. Znovu se omlouvám.
Moc mě to mrzí, babi.
Dědečkova smrt mě taky moc zasáhla.
Jdi mi z očí, ty hemoroide!
Pokračujme. Otče náš, jenž jsi na nebesích...
Dobré odpoledne.
V souladu s poslední vůlí dona Franciska
teď přečtu
jeho závěť.
Ve vesnici Prosperidad, v okrese stejného jména
se přede mnou zjevuje Francisco Reyes Vargas.
Prohlašuje, že je původem Mexičan,
profesí horník
a občan této obce,
kde se 21. dubna 1867 narodil.
Při plném vědomí
a v očekávání toho, že jeho rodina splní jeho poslední přání
a při této slavnostní příležitosti
se zde shromáždí celá,
prohlašuje následující.
Svým pravnukům, prapravnukům
a dalším potomkům, jejichž jména nezná,
odkazuje 20 pesos na osobu
v naději, že si tito moudrou investicí
zajistí vlastní cestu životem.
Blbec!
Vypadni!
Ven!
Svým drahým vnukům,
Rosenditovi, Hilariovi,
Socorro,
Rufinovi,
Jacintovi či Jacintě dle libosti,
Reginitovi a Bartolovi
odkazuje svého osla,
krávu, krocana
a své tři vepře.
Ať si je rozdělí dle libosti.
Své snaše Dolores Garcíové
s poděkováním za jednu nezapomenutelnou vášnivou noc
odkazuje drahocennou medaili Panny Marie Guadalupské.
Svému synovi Ambrosiovi,
který jako dobrý křesťan
a zástupce Boha na Zemi
neuctívá hmotné statky,
tímto odkazuje jeden Otčenáš
a tři Zdrávasy.
Jdi do hajzlu, otče.
Svému synovi Reginovi,
který jako jediný z jeho dětí vedl úspěšný život
a uskutečnil svůj sen
stát se zlodějským, zkorumpovaným, parazitujícím politikem,
odkazuje podtrhaný výtisk Pojednání o etice z druhé ruky.
Jeden z těch, které tu rozdávala naše vláda.
- Jdeme pryč. - Svému synovi Rosendovi...
Pojď.
...který jako jediný z trojčat
šel v jeho šlépějích
a stal se horníkem,
odkazuje svůj krumpáč, lopatu a vozík,
aby se mohl dál hnát za svým pošetilým snem
najít ve starém dole Esperanza zlatou žílu.
Své dlouholeté milované životní společnici
doně Pascuale Vargas Garcíové
věnuje neskonalou vděčnost
spolu s přáním, aby se její pobyt
na tomto světě příliš neprodlužoval,
aby se mohla brzy vydat za ním.
Zkurvenej Francisco Reyes!
Byl jsi zasranej mizera až do konce!
Shnij v pekle, hajzle!
V tom případě,
jestli nenechal nic nám,
komu sakra připadne dům a další věci?
Pokud dovolíte,
ještě jsem neskončil.
Jeho poslední vůlí dále
je jmenovat universálního dědice
veškerého zbylého majetku,
kam patří dům, starý důl La Esperanza,
včetně všech tunelů a přilehlého pozemku,
včetně k němu přináležejících věcí movitých i nemovitých,
a dále předměty, které za svůj život
pečlivě uschovával v osobním sejfu,
čehož se jmenovaný stává opatrovníkem, vykonavatelem a správcem,
v osobě jeho vnuka Francisca,
který je jediným z jeho potomků,
kdo tvrdou prací, pílí a odhodláním...
Co to má bejt?
Dovolte,
ale nevěřím ani slovo z toho, co jste řetl.
Přece by s náma takhle nevyběh a neodkázal všechno Panchovi!
Dvacet let o něm neslyšel!
Je mi líto, Rosendo.
Je to jeho poslední přání.
Nevyčítejte to mně,
já jsem jen prostředník.
Poslouchejte, vy gauneři!
Dejte panu Toribiovi pokoj!
Jak tak toho mizeru Francisca znám, je to pravda.
- Jistě. - Vždycky nás chtěl přechcat.
Můžeme jen doufat,
že se nad námi Pancho slituje
a o své dědictví se podělí.
- Ještě fazole? - Ne, Lolo.
Fazole z potravinových přídělů od vlády
jsou určitě žluklé a zamořené.
Mám po nich větry.
Já si vezmu, mami. Já mám ty brouky rád.
Já chci taky.
Je mi líto, víc nemáme.
Babička včera dojedla zbytky.
Nenechala jsi nic Panchovi s rodinou?
Nepozvala jsi je k jídlu?
Pozvala, ale jen co se vrátili,
zmizeli v pokoji a zůstali tam.
Co jim dáme? Přídělové žluklé fazole?
Okoralé tortilly?
Představ si, jak tvoje snacha teď tváří.
Neporazíme slepici nebo prase?
Pomátl ses?
To jsou moje zvířata!
Nechám si je na 15. narozeniny mojí ženy.
K čertu s tak mizerným životem!
Už to nemůže být horší.
Kolikrát ti mám říkat, ať tady nebrečíš.
Buď chlap!
Celé roky jíme, co dům dal,
a nikdy jsi u toho takhle nekňoural.
Ale já doufal,
že nám otec zanechá něco cenného,
aby se na nás usmálo štěstí.
Neslyšela jsi, že ten parchant měl trezor?
To je pravda. Jednou se o něm zmínil.
Já to taky slyšel.
Co tam asi může bejt?
Určitě něco cennýho.
Kdo to má vědět?
Nejspíš starý papíry nebo fotografie.
Nic, co by mělo jakoukoliv cenu,
protože ten parchant určitě každej cent utratil
za děvky a chlast!
Řeknu to znovu. Může to být ještě horší?
Můžu?
- Pojď dál, synu! - Promiňte.
- Kde jsou děti? - Spí.
V průvodu dostali úžeh.
Je mi líto, synku, jídlo už není,
ale můžu poslat Bartolu pro tamales.
Nedělej si starosti.
Jsme ještě plní z večera.
Není nám moc dobře, viď, Mari?
Určitě, synku?
Doňa Pancha umí nejlepší tamales se zeleným chili!
- A máme otevřený účet. - Není třeba.
Přišli jsme říct,
že jsme to dlouho probírali
a nejspíš chápeme, jak se musíte cítit.
Podle nás dědeček své dědictví rozdělil nespravedlivě.
- Je to nefér. - Jen klid.
I když jsem dostal dům, důl a pozemky,
pro vás se tady nic nezmění.
Co jsem říkal?
Pancho je ten nejlepší syn!
Brayane, Dudinko! Najděte dona Pancracia,
ať nám pošle prase a tequilu, ať to oslavíme!
Hilario, dojdi pro chlapy! Chce to muziku!
- Hned to bude! - Řekni, že chci jehněčí!
A škvarky, ale bez štětin.
Jedem!
Fran, cítím se hrozně.
To je jen kocovina.
Dávej pozor!
Dobré ráno!
Dobrý.
Dobrýtro, ospalci. Spali jste dobře?
Víceméně.
Kde je táta a sourozenci?
Něco někde zařizují.
Později vás vezmou do města.
Udělám vám dobrou snídani na kocovinu.
Určitě se cítíš hrozně.
Mám pikantní polévku
a chilaquiles se třemi druhy chili.
Omlouvám se,
ale není mi dobře. Promiňte.
Sněz něco, ať se ti zklidní žaludek!
Madam snad nechutná mexická kuchyně?
Nafoukaná uprděná káča.
Tak to není, babi.
Večeře jí neudělala dobře, celou noc zvracela.
Uděláme jí čaj s merlíkem a durmanem...
Nedělej si starosti, mami.
- Dobré ráno, synu! - Ahoj, tati.
- Chystáte se do města? - Jsem připravený.
Nechci tě obtěžovat,
ale mohl bys mi půjčit peníze pro doňu Catu
na snídani a dnešní oběd?
Panchito.
Dáš mi něco na krém na hemeroidy
a cigarety?
Tady máš.
Díky.
Pohlídám ti to.
Ne.
Zastav na chvilku, synu.
- Tady? - Ano, pojď se mnou.
Rozhlédni se.
Tohle všechno je teď tvoje.
Kam až pozemky sahají?
- Vidíš ten dům? - Jo.
Pozemek začíná tady, co je ten kříž,
a táhne se až k horám.
Proč jste tady nikdy nic nepěstovali
nebo nechovali dobytek?
Je vidět, že jsi strávil moc času ve městě.
Tady roste leda plevel a kaktusy.
Ze zvířat tady jsou akorát hadi, pavouci
a jedovatí štíři, nemám pravdu?
Kdybyste s bratry nebyli tak líní,
mohli jste tu půdu dobře zúročit.
Když jsem odcházel, vypadala stejně.
Ne, Pancho.
My se přece neflákáme, viď, Rosendito?
Pracujeme každý den od úsvitu do soumraku.
A na důkaz máme pro tebe překvapení.
Pamatuješ na starý důl?
Jak bych mohl zapomenout na Refugiovu chodbu?
Celé dětství jsem tady pomáhal dědovi.
Vodil tě sem každou neděli.
Teď je tvůj.
Chodíme sem každý třetí den.
Děláme průzkum, čistíme chodby a kreslíme plánky.
Otevři vrata.
Už hodně dlouho
jsme s dědou Franciscem a Rosenditem plánovali,
že ho zase otevřeme.
Věř nebo ne,
ale za těmi balvany
se určitě ukrývá největší zlatá žíla na světě.
- Co, Rosendito? - Jak říkáš, táto!
Zapomeňte na staré sny.
Podle dědečka,
který toho věděl nejvíc ze všech,
ta žíla dávno vyschla.
V žádném případě, synku!
Chodí to sem zkoumat
i zpropadení gringové a Kanaďani.
Jako blonďatí supi!
Jako ty, Pancho.
O čem to mluvíš?
Co si pamatuju,
vždycky ses k té představě upínal.
A jak to dopadlo? Po 20 letech se díky vaší lenosti nezměnilo nic.
Protože jsem to nemohl spustit bez partnera a bez peněz.
Ale když jsi zbohatl a jsi tady,
můžeme se do toho pustit!
Poslouchej, tati. Neber si to osobně,
ale jsem tu jen na pár dní
kvůli závěti a pohřbu.
Musím si pospíšit,
abych všechno stihl vyřídit.
Pojedeme radši do města
za notářem a za mým kmotrem.
Pojď.
Slib mi, že budeš o dolu přemýšlet.
Přísahám, že by z nás mohli být multimilionáři.
Slibuju, že o tom popřemýšlím.
Tak jdeme.
BANKA
Drž mi palce, přijdu vám do kantýny říct,
jak to dopadlo.
Nenech se tím pitomcem Reginem manipulovat.
Úplatky a zákulisní dohody, to je jeho.
Buď opatrný. Hlídej si peněženku.
- Tak zatím. - Fajn.
Než Reyesův majetek koupíme,
musíme mít jistotu, že je v tý díře nějaký zlato.
Jistě, Alexi. Musíme na starostu jít opatrně.
Na první pohled je jasné, že pan Reyes je křivák a chamtivec.
Blbec jeden.
A ztělesnění zpropadenýho úlisnýho Mexikánce.
Dobrý den.
Dobrej.
Kde je kancelář pana Reyese?
- Tudy. - Děkuji.
- Dobrý den. - Dobrej.
Dobrý den.
Jdu za panem Reyesem.
Očekává vás?
Bohužel ne. Jsem jeho synovec
a doufal jsem, že mě přijme.
Jste ten příbuzný starosty z hlavního města?
Ten, co dostal dědictví po panu Franciscovi?
Francisco Reyes, k vašim službám.
Zprávy se tady ve městě šíří rychle.
Bohužel.
Je mi líto, pan starosta je zaneprázdněný.
Ale kvůli vám
se zeptám komandanta Reyese.
Stará se mu o program.
To budu moc rád.
Moc děkuji.
Copak, Reginito?
Nepamatuješ si mě?
Jsem tvůj bratranec Pancho!
Včera jsme spolu bohužel nemluvili.
Tak co, Pancho?
Vrátil ses jen kvůli dědictví?
Neblázni.
Reginito, nemohl bych navštívit kmotra?
Zaprvé, neříkej mi Reginito.
Jsem komandant Reyes.
Starosta tě bez objednání přijmout nemůže.
Chápu, komandante. Řeknete mu, že jsem tady?
Přišel jsem vyřídit papíry k domu.
Nemožné.
Zkusím tě napsat na příští týden.
Zatím se posaď. Mám spoustu práce.
Díky.
Jablko nepadá daleko od stromu.
Vezmi si, ať ti to utíká.
Budeš čekat dlouho.
Díky, krásko.
Díky za pomoc s těmi gringy.
Večer se stavím na další lekci angličtiny.
Nashle, drahý.
Nejdražší kmotřenče! Jak rád tě vidím.
Nápodobně.
Co tam sedíš?
Přišel jsem za tebou.
Jak se ti líbí ve městě?
Jde to. Vždyť to tady v Prosperidad znáš.
Řekl ti tenhle mizera, že nesmíš dovnitř?
Vůbec ne.
Trochu spěchám, mám jen pár dní
na vyřízení věcí kolem domu a dědictví.
Poslouchej, Reginito!
Pancho je pro mě jako syn a u mě má dveře otevřené.
- Rozumíš? - Jistě, otče!
Kolikrát mám říkat, ať mě tady tak neoslovuješ?
Obviní mě z nepotismu.
Běž si najít něco na práci.
A ať mě nikdo neruší, ať si můžu promluvit s kmotřencem.
- Pojď dál. - Zatím, komandante.
Zkorumpovaný až hanba!
Chodí za ním jenom gringové
a boháči s dobrými kontakty, co?
Posaď se.
Díky.
Jak se ti celou dobu daří?
Kde začít?
Začátky po příchodu do Mexico City byly náročné.
Umíš si představit ty nafoukance z města.
Zacházeli se mnou jako s onucí.
Otočilo se to,
když jsem dostudoval a sehnal dobrou práci.
Oženil jsem se, narodily se mi dvě krásné děti.
A teď jsem zpátky v Prosperidad.
Vidím, žes vyměnil politickou stranu.
Chlapče.
Časy se změnily.
PRI už téhle zemi neslouží.
Zničila ji korupce a beztrestnost.
Zkusil jsem PAN, ale to bylo totéž v podobě bohabojných pokrytců.
A dnes v rukou našeho prezidenta
země prochází čtvrtou transformací.
Všechno je lepší než kdy jindy!
A jako kouzlem se zbavil korupce i beztrestnosti.
Ale ty sem určitě přicházíš
kvůli dědictví svého dědečka.
Kromě toho, že jsem tě chtěl navštívit,
bych potřeboval pomoc s papíry okolo domu
a s vyzvednutím věcí od notáře.
Žádný strach, rád ti pomůžu.
Díky moc.
Ale ještě než vše převezmeš na své jméno,
měl bys vědět, jak je to s náklady a úvěry,
a vyrovnat nezaplacené účty za služby.
O kolik se zhruba jedná?
Nejsou v tom zahrnuty úroky a pokuty z prodlení.
Tvoje rodina účty a daně z nemovitostí už léta neplatí.
Je to hodně?
Nevím ani, jestli mají domy s pozemkem takovou cenu.
Nemohli bychom se nějak dohodnout?
K čertu, Francisco!
Teď jsem ti řekl, že prezident zbavil zemi korupce!
Jen se podívej.
A vůbec, nehraj to na mě. Je evidentní, že jsi milionář.
Ale dobrá.
Vždycky jsi byl můj oblíbený synovec.
Proto ti pomůžu.
Opravdu?
Jak?
Dám ti dvě možnosti.
Povídej.
Můžeš dluh uhradit v jediné splátce
a já ti odpustím úroky a pokuty.
A ta druhá?
- Majetek mi prodáš. - Všechen?
- Dům, důl, půdu? - Všechno.
Co by bylo s mojí rodinou?
Nechal bych je tam dožít přinejmenším do doby,
než zemře matka.
A po tom
si ti paraziti, které nazýváš rodina,
budou muset poradit sami.
Nezlob se, ale to jim nemůžu udělat.
Promysli si to.
Jinou pomoc ti nabídnout nemůžu.
Opravdu moc rád bych ty pozemky koupil.
Zvážím to. Je to obtížná situace.
Ale jistě.
Ale moc neváhej, úroky narůstají.
Omluv mě, ale jak vidíš,
země mě potřebuje a urozené masy čekají.
Chápu.
Podívejte.
Podívejte na ty šaty! Nádhera!
Bude jí vadit, když si je nechám?
Nevšimne si toho, má jich tolik!
Mami!
Podívej!
To je ono, tady má madam šperky!
Dost už, mrchy zlodějské! Vraťte všechno!
Zpátky! Jak se opovažujete mi brát věci?
Ty taky, rajdo jedna!
Táhni, píčo!
Co jsi mi to řekla?
JÍDELNA U ORLA A HADA
- Na zdraví. - Na zdraví.
Cástulo, pivo pro všechny! Pancho nás zve!
- Hej. - Pojď sem, synu.
Platíš jejich účet? Už tam mají 3 000 pesos.
Jasně.
Přines si židli.
To jsou mí přátelé.
Můj syn Francisco, o kterém jsem vám říkal.
Nejlepší a nejchytřejší z rodiny Reyesů.
- Díky. Zdravím. - Pamatuješ si ho?
Jasně, potkali jsme se v Reginově kanceláři.
Aha, tos byl ty.
Nevěděl jsem, že to je Pancho. Vítej.
Jak to u toho parchanta Regina dopadlo?
Ještě nevím.
Majetek má spousty dluhů,
a dokud se nezaplatí, nemůžu ho převzít.
Typickej Reginův vejmysl.
Měl jsi zaplatit, aby sklapnul.
O to nejde, tati.
Spoustu let jsi vůbec nic neplati...
To probereme později.
Zrovna jsem kamarádům říkal,
že mi půjčíš peníze na znovuotevření dolu La Esperanza.
Říkal to. Přísahám.
Blahopřeju, Pancho.
Snad tátovi konečně splníš jeho sen.
Říkám ti, Rosendo,
máš štěstí, že máš tak skvělého syna.
Nejen že je hodný,
ale taky je v balíku!
A není pochyb,
že z mých dětí je nejlepší.
Ve městě u hospodského stolu
posedává šest až osm mužů...
Tady to je!
Do toho. Dej svému švagrovi dýško.
A zaplať klukům za pár písniček.
Jasně, tati.
Na zdraví, pánové!
Podělanej Pancho!
Není tady signál!
Zkurvený město!
Zkurvený zlodějky!
Nevědí, s kým si zahrávají. Čubky!
Jen počkej, až uvidíš holky,
co má můj zeť v bordelu.
- Ahoj, Florcito. - Ahoj.
Kde je můj zeť a ta holka?
Jsou nahoře.
Přidám ti holky na účet. Vyřídíš to pak se šéfem.
Fajn.
Pojď, kotě. Leze na mě romantika.
Tak, děvčata.
Věnujte péči mému synovi Panchovi.
Ať si to tady užije.
Catrino, dohlédni, ať je spokojený, protože tady za to platí.
- Je to tak, synku? - Jasně, tati.
Ahoj, Pancho.
Která z nás by se ti líbila?
Nebo bys raději ménage à trois?
Ne, díky, dámy. Počkám tady na ně.
Posaď se, přinesu ti zatím tequilu.
Ale Pancho. Ty jsi teda mrzout.
Víš jistě, že jsi Reyes?
Bohužel ano.
Posaď se.
Manuelo, dones pivo!
Ne.
Nebreč, zlato.
Ať ti neotečou ty obrovský krásný oči.
Určitě to bylo jen nedorozumění.
Nikdo mi ještě neřekl nic tak hrozného, Rufino.
A Pancho odešel hned zrána
a nejspíš na nás dočista zapomněl.
Ale prosímtě. Dej si ještě tequilu.
Napij se a zapomeň na Pancha.
Nejspíš narazil na bejvalku a trochu si užívá.
Myslíš, že by mě Pancho podvedl, Rufino?
Šmarja.
Nevím, jestli je bratříček pořád na ženský,
ale v mládí byl,
ten kanec spal s každou ve městě.
To ne!
Žádná nebyla tak krásná jako ty.
Žádná neměla tak krásný oči.
Jo.
A tak žhavý tělo.
Myslíš to vážně, Rufino?
Vážně myslíš, že jsem krásná?
Krásnější než anděl.
Ne, anděl ne.
Krásnější než Panna Marie.
Rufino.
Jasně že ti seženu flek v luxusním klubu ve městě.
Do hajzlu, Jacinto!
Nikdo odsud neodejde bez placení!
Nebij mě, Lupe!
Řekl, že jde čůrat, ale vylezl ven oknem.
Nežvaň blbosti!
Jsi obyčejná děvka a flirtuješ s každým, kdo vejde do dveří!
Tumáš!
Dost!
Jsi v pořádku?
Poslouchej, Lupe.
Tak se k mýmu bratrovi chovat nebudeš. Dost!
Nepovídej.
Frajírek má přece jenom koule!
- Dám si rozhodně záležet. - Do toho!
Tvrdíš, že máš koule? Tak pojď!
Mluvíš, a kde nic tu nic.
To stačí, Guadalupe.
Nechovej se jak netvor.
Pancho nás bude mít za zvířata.
Podívej.
Co kdybych ti přinesla tequilu,
uklidníme se a napijeme se.
Co ty na to?
Fajn.
- Díky. - Omlouvám se.
Jakmile na ně nejsem jako pes,
obchody jdou do háje.
O nic nejde. Už je to pryč.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
To stačí.
Ale poslouchej mě.
Ať jsme si kvit,
měl bys zaplatit za pití a za holky.
Jistě.
Copak, synku? Všechno v pořádku?
Bavíš se?
To víš, tati.
Jsme tady.
To je ono.
Tak.
Pojď, synku.
Řekneme mámě,
aby nám udělala večeři, ať se nám líp spí.
Přijdu. Jdu se podívat na Mari a na děti.
Neviděl jsem je celý den.
Říkal jsem, že máš být chlap a ne posera.
Akorát ji rozmazlíš.
Hned přijdu.
Tak jo, Pancho.
Kdo je to?
Kdo asi, lásko? Pancho, tvůj manžel.
- Otevři, Marío Elen. - Už jdu.
Pancho!
- Na co ten klacek? - Musíme odsud hned odejít.
Tohle byl naprosto strašnej den.
Tvoji rodinu nenávidím každým dnem víc.
Co se stalo, lásko?
Tvoje matka mě otrávila bylinkovým čajem
a já celý den prospala.
Pak přišly tvoje sestry a hledaly,
co by mi ukradly.
Sahaly na moje šaty a šperky a já měla takový vztek,
že jsem začala boxovat s tou děvkou Glorií!
- Cože jsi... - Pancho!
A ještě něco,
ale nechci, aby to slyšely děti.
Co se stalo?
Do našeho pokoje přišel tvůj bratr Rufino
a vrhnul se na mě.
Myslím, že moc piješ.
- Ne. - Ale ano.
Moc piješ.
Moje rodina nemá ty nejvybranější způsoby,
ale krást, trávit lidi a znásilňovat je?
Promiň, to by neudělali.
Ne, tati. Máma mluví pravdu.
Bratranci nám ukradli a zničili iPady.
Je to tak! Jedno z těch protivných dětí ukroutilo hlavu mojí Barbie.
A podívej.
Vykuchali mi medvídka.
Panebože. To je hrozné.
Musím si s nimi promluvit.
To je absolutně nepřijatelné.
Moje rodina vás má plné zuby.
Bojí se.
Kdo by tady chtěl tvojí rodině ublížit?
Jsme tak rádi, že tu jste.
Není to pravda?
Samozřejmě.
Já vím, ale musím věřit Mari a dětem.
Připsal bych to kulturním rozdílům.
Tvoje žena a děti jsou bohaté a rozmazlené,
nejsou zvyklí na vesnické poměry!
Dovol?
Nerada to říkám tak napřímo,
ale tvoje žena má vážný problém s alkoholem.
Co přijela, nepřestala pít.
Jsme manželé už 15 let.
Za celou dobu nikdy nebyla opilá.
Doufám, že se mi to zítra podaří vyřídit s notářem,
a hned potom se vracíme do města!
Rozumíte?
Pane Panchito, je mi to trapné,
ale než odejdete, měla bych jednu prosbu.
O co jde?
S Hilariem chceme, abyste s doňou Mari
byli kmotři našeho dítěte.
Zbláznila ses, Pánfilo?
Pancho bude kmotr mých dvojčat.
Vy jste naprosto zešílely.
Mluvila jsem se strýcem Ambrosiem
a zamluvil kostel, aby je Pancho mohl pokřtít.
Vy čarodějnice! Takhle s mojí ženou nemluvte!
Pancho už souhlasil, že mi bude produkovat album.
Nezaložíš mě, ať můžu napřed koupit pár krav?
Na to kašlu! Lupe a já potřebujeme peníze na další holky do bordelu.
Nám půjčí peníze na dodávku a pistoli, která bude fungovat.
Nefunguje.
Do prdele!
Jestli se nebudete chovat slušně, táhněte.
Díky, tati.
Jste jako supi kroužící kolem mrtvoly.
Pancho totiž pomůže jenom mně.
Pomůže mi znovuzprovoznit důl.
Už mi to slíbil, viď?
- Tati... - Pancho, ty pitomče.
Ty troubo jeden.
Pošli je všechny do prdele.
Kdybys byl chytřejší,
do večera odsud zmizíš.
Jinak tě, než se naděješ,
tohle mizerný hejno pijavic
svlíkne donaha, ty blbče.
Nevšímej si jí, je senilní.
Babička Pascuala má pravdu.
Neměl jsem sem jezdit.
Odjíždím!
Počkej!
Stůj!
Já to říkal, vy idioti.
Snad jsme nezabili husu, co snáší zlatá vejce.
Konečně jsme doma.
Díkybohu.
Už jsem myslela, že z toho příšerného města neodjedeme.
Já vím, zlato. Už tam nikdy nepojedeme
a moji příšernou rodinu už nikdy neuvidíš.
Překvápko!
Copak, Pancho? Kde ses flákal?
Doufám, že nevadí, že jsme si udělali pohodlí.
Připravili jsme vám oběd na uvítanou.
Díky Bohu, že jste dojeli v pořádku!
Vidíš, Pancho?
Říkala jsem ti, že se nás nezbavíš!
Ne! To ne!
- Fran. - Co? Ne!
Vzbuď se.
Venku je policejní auto. Bojím se tam jít.
- Běž se tam podívat. - Tak jo.
Panebože.
Co se děje? Proč ten povyk?
Promiňte, že vás rušíme tak pozdě,
potřebujeme pomoc!
Co se stalo?
Chytili toho idiota Rufina, jak prodává drogy na náměstí,
a tvůj bratranec Reginito ho chce dát do basy.
Už je to jeho šestý prohřešek.
Ta gorila ho chce poslat do federálního vězení.
Pak už ho ven nedostane ani hromada zlata.
Promluvím s Reginitem. Do hajzlu s tím.
Bůh ti žehnej!
- Hned přijdu. - Moc děkujeme.
Jsi tak dobrý člověk.
Dobrý večer, komandante.
Copak? Řekli to rodiče, co provedl bratříček?
Řekli, proto jsem tady.
Nedalo by se to nějak urovnat?
Podívej, Pancho.
Tvůj bratr údajně spáchal vážný zločin.
Pustím ho, ale nemůžu jít pod deset tisíc.
Bratře! Moje spřízněná duše! Jsi dobrý člověk,
zaplať mu, co chce. Slibuju, že ti to vrátím.
Mám jen tři tácy, je to na tobě.
Ber, nebo neber.
Sakra, Pancho.
Zneužíváš toho, že jsme příbuzní.
Pusť ho.
Díky, brácho.
Fakt díky. Ty jsi anděl.
Slibuju, že ti to vrátím. Dvakrát!
Jdeme, kluci!
OBECNÍ POLICIE
Dobré ráno, ospalče. Co tak pozdě?
Jak to myslíš?
Kvůli vám jsem byl vzhůru celou noc.
Mám ti udělat snídani?
Vejce? Chilaquiles?
Nic nechci. Poslouchej a všem to vyřiď.
Nic po vás nechci a totéž očekávám od vás.
Jakmile to uzavřu s notářem,
odjedu odsud navždy, rozumíš mi?
Dobré jitro, synku!
Co to do něj vjelo?
Asi něco sněd.
Vím, jak ho rozveselit.
Pojď za mnou.
Promiň! To je trapný.
Nevěděla jsem, že jsi tady.
Neboj, už jsem skoro hotový.
Poslouchej.
Moc ti děkujeme za to, co jsi včera udělal.
Rufino a já bychom ti chtěli vyjádřit vděčnost.
To nic. S trochou štěstí mi to jednoho dne splatí.
Proč čekat?
Rufino mě posílá se splátkou.
Panebože.
Co myslíš?
Do hajzlu. Proč ne.
Pojď sem.
- Tak pojď. - Počkej.
Jo.
Ještě.
Pitomci.
- Pancho. - Copak, zlato?
Ty nejedeš k notáři? Čekáme celý den.
Kam bych jezdil?
Stmívá se a silnice nejsou bezpečné.
Pamatuješ kamaráda Mapacheho a jeho chlapy?
- Budu čekat. - Tak jo.
Tady je.
Už je tady.
- Trezor dorazil. - Pomoz mi s kufry, Lupito.
Přivezli trezor!
Lupito.
Dobré odpoledne, pane Reyesi.
Dobré odpoledne. Jsem rád, že jste dorazil.
Omlouvám se za zpoždění.
Abych řekl pravdu,
tuhle bestii není snadné převážet.
- Je obrovský. - Ano.
- Máte průkaz totožnosti? - Samozřejmě.
Tady je.
Co budeme dělat?
- Skvěle. - Díky.
Kromě trezoru
vám musím dát dokumenty
a dopis od vašeho dědečka.
Ano.
Kde vyřídíme papíry?
Můžeme jít do jídelny.
Díky, ale potřebujeme soukromí. Tudy.
Chlapci, sundejte ten trezor!
Dohlédni na ně.
Ať ho dají k nám do pokoje. Nevejde se nám do auta.
- Něco vymyslíme. - Dobře.
Tudy, pane.
Pojďte za mnou, pánové.
Tudy.
Díky.
Děti, pozor.
Rufino, Hilario, Rosendo!
Pomozte jim.
Co v tom obrovském sejfu může být?
Kdo ví? Zjistím to.
Z cesty, Cruzi!
Nedal by se přivázat na střechu auta?
- Střecha by to nevydržela. - Už to bude.
Jak ho dovezeme domů?
Opatrně na prkna!
Je na kraji.
Jdeme!
Díky, chlapi.
- Můžu si půjčit pero? - Ano.
- Tady je celá složka. - Díky.
- Dopis od dědečka. - Děkuji.
- Pero. - Jasně.
Rád bych vám dal malou radu.
Na základě zkušenosti
vás nabádám k opatrnosti.
Kdybyste věděl jen půlku toho, co já,
o tom, čeho jsou rodiny kvůli dědictví schopny,
- vzal byste tu radu vážně. - Moc díky.
Tak já půjdu.
- Promiňte. - Prosím.
- Uhněte.
Lupito, nechala bys nás o samotě?
- Ano, pane. - Potřebujete pomoc?
- No tak, Pancho. - Omlouvám se. Díky.
Nepřestanou.
Zavřete okna, děti. Ať sem nikdo nevidí.
Pořádně.
Ano, tati.
„Milý Pancho, jestli čteš tento dopis,
jsem pravděpodobně po smrti a hořím v pekle.
Pokud se ten parchant Buendía řídil mými pokyny,
můj nemovitý majetek je tvůj.
A teď právě stojíš před trezorem.
Přikládám instrukce k jeho otevření.
Pečlivě se jimi řiď
a připrav se dobře na to, co uvidíš.
Pomůžeš mi?
Tady.
Vlevo 42.
Vpravo 84.
Vlevo 10.
Mám to.
Vpravo 31.
Samý krámy.
- Dej mi to. - Krámy.
Dědova noha.
- Panebože. - Smrdí.
Sprosťák jeden.
Dej mi to.
- Pancho. - Krámy.
Dědova pistole.
Kolik lidí asi zabil?
- Dáme to pryč. - Jasně.
To si vezmu.
- Náramkové hodinky. - Hodinky.
Staré medaile. Za ty něco dostaneme.
Starožitnost.
Slyšíš to, Mari?
Dědek jeden.
Já věděl, že nějaké měl, ale tohle jsem nečekal.
Mari!
Rychle!
Pancho!
To je krása.
Dědek jeden!
Nic krásnějšího jsem nikdy neviděla.
Jakou to má podle tebe cenu?
Dvacet milionů pesos jen za mince.
Zlaté pruty stojí 1,5 milionu za kus. Jsme boháči, Mari.
Nejen boháči, Pancho. Milionáři!
Panebože.
Splatíme dluhy, koupíme si dům, auto.
- Změní se nám celý život. - Nejen to, zlato.
Změní se náš sociální status!
Co dělají?
Jsou úplně mimo, sejf byl plný zlata!
Vracejí ho do trezoru.
Jsme bohatí, tati?
Ano, synku, jsme boháči!
Spočítej cihličky.
Asi dvacet.
A pár valounů, každý asi po kilogramu.
A spousta mincí!
Je tam dost mincí pro nás všechny?
Rozhodně.
„A na závěr, milý Pancho,
se s tebou loučím, přeji ti jen to nejlepší
a doufám, že budeš dál dělat čest jménu Reyes.
S láskou, dědeček Francisco.
PS: S láskou a vděčností doufám,
že mi postavíš větší a hezčí mauzoleum,
než má Benito Juárez.
Dávej si pozor na své příbuzné.“
- Vraťte to tam. Jdu za nimi. - Dobře.
Pancho už jde!
Dělejte jakoby nic.
Počkejte, až nám to řekne sám.
Rychle, Socorro.
Copak?
Proč se tváříte tak vážně?
To nic. Jsme jsme si povídali.
Je nám smutno z toho, jak se to s tebou všechno semlelo.
Než odjedeš, chtěli jsme se omluvit.
- Že je to tak? - Ano.
Neber si to osobně, Pancho. Odpusť nám.
Nemějte obavy.
Čas a vzdálenost léči všechny rány.
Přišel jsem vám říct, že zítra ráno definitivně odjíždíme.
Zůstaň ještě na pár dnů.
Slibuju, že nebudeme na obtíž.
Je mi líto, mami. Už jsem se rozhodl.
Věřte mi, že mě moc mrzí, jak to všechno dopadlo.
Mari a děti vás moc pozdravují a děkují vám za pohostinnost.
Z hloubi duše děkuji za všechno.
Díky a mějte se dobře.
- Synku... - Hej, Pancho.
Abych snad do hrobu nešla zvědavá,
řekneš mi, co bylo v dědově trezoru?
Přesně to, co sis myslela, babi.
Staré dopisy, fotografie,
kalhotky, podprsenka a pár cetek.
Nebojte, nechám ho otevřený,
abyste si to mohli prohlédnout.
To zní dobře.
Šťastnou cestu.
Díky, babi.
- Bůh ti žehnej. - Sbohem.
- Mějte se, děti! - Ahoj!
Rádoby hogo fogo pokrytec!
Přízemní šmejd jako jeho otec!
No dobře.
Co teď? Budeme tady sedět jako pitomci
a dívat se, jak nám Pancho odváží zlato?
Ne!
Ukážeme mu, co jsou Reyesovi zač!
Jo!
Pane Pancho! Rychle!
Hoří vám auto!
Otevřete!
- Otevřete! - Už jdu!
- Co se děje? - Hoří vám auto.
- Cože? - Nevím, co se stalo.
Auto! Pancho!
Děti, pojďte sem.
Viděla jsi něco?
Ne, spala jsem ve stodole.
Zvířata najednou začala jančit.
Ucítila jsem kouř a vyběhla ven.
A vidím, jak z auta šlehají plameny.
Tak jsem hned běžela za vámi.
- Lžeš? - Ne, pane.
Podívej se mi do očí.
Přísahám, že nelžu!
Hajzlové!
Toho budou litovat! Všechny je nechám zavřít!
Mari, běž se podívat do domu.
- Opatrně. - Sobecký smradi.
Do prdele!
Pojďte ven! Kde jste?
Závistiví somráci!
- Nikdo tady není, Pancho. - Nejsou tady!
Schovávají se, parchanti. Něco chystají.
- Pojď se mnou, zlato. - Tak jo.
Lupito, zůstaň tady a hlídej.
Když se ti nebude něco zdát, přijď.
- Ano, pane. - A rychle!
Hned se vrátím, zlatíčka. Nebojte se.
- Jdeme. - Buď opatrný.
Zapálit mu auto byl skvělý nápad.
Vidím to takhle.
Co kdybychom Panchovi unesli děti
a požadovali zlato jako výkupné?
O děti bych se postaral.
To je pitomost, Ambrosio!
Když mu uneseme moje vnoučata, poznají, že jsme to byli my.
Přišli jsme za tebou, protože znáš bibli,
a v ní je spousta zvrácených nápadů!
Co takhle je otrávit, jako svatá Elíša otrávila své syny?
Nebo je upéct na žhavém uhlí jako svatého Vavřince?
Nezeptáme se Regina? Třeba ho něco napadne.
Zbláznila ses, Lolo?
Jestli se Regino dozví o zlatě,
zaonačí to tak, aby si ho mohl nechat.
Musíme se dohodnout ještě dnes.
Za takové bohatství si Pancho může koupit 100 automobilů.
Jak to teď odvezeme do Mexico City?
Váží to tunu,
ale nemůžeme riskovat a vzít to do autobusu.
Nepojedeme autobusem.
Musíme zlato před těmi supy schovat.
A co pak?
Zítra půjdeme do města,
koupíme novou dodávku
a vyzvedneme zlato.
A odjedeme domů.
Kam to schováme, aby to neviděli?
Mari...
Mám to všechno promyšlené.
Pro jistotu si vezmu tohle.
Lituju každýho z mých příbuzných,
co na mě něco zkusí.
Jak by to udělal děda Francisco.
Vpálím jim kulku do hlavy.
Jdeme.
Lupito.
Zavři dveře a neotevírej, dokud se nevrátíme.
- Ano. - Buďte hodné, děti.
Poslouchejte ji. Jdeme.
Ať se stane cokoliv, do Prosperidad už se nikdy nevrátíme
a už nikdy se nebudeš muset setkat s mojí rodinou!
Nebo jim popálit nohy jako Cuahtémocovi?
Nebo je prostě zabít
a pohřbít za domem?
- Nezabíjej je, tati! - Ani o tom nežertuj, Rufino.
Pancho a jeho rodina jsou naše krev.
Kdo jim ublíží, bude se mi zodpovídat.
Co tedy uděláme?
Všichni jste pitomci.
Vyřídíme to postaru,
jako za časů Revoluce.
Jsme součástí urozených mas
a je nás víc než těch ješitných sviní.
Půjdeme do Panchova pokoje
a trezor si vezmeme.
Jestli nás chytí,
řekneme, že jsme si chtěli prohlédnout dědovi fotografie,
protože se nám po něm stýská.
Co vy na to?
Matko, ty jsi světice.
Mami.
K tomu trámu je to přesně 27 kroků
ve směru stožáru od lampy.
- Všechno zlato tady necháme? - Ano.
Moje rodina dočista zešílela,
nejlepší bude je tomu pokušení nevystavit.
Když nám zapálili auto, jsou schopní čehokoliv.
Jdeme.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Není ti nic?
Co se tady stalo?
Střelil mě!
Co se stalo?
Lupe!
Střelil mě do ruky!
Lupe?
Vstávej, Lupe.
Mami!
Je mrtvý.
Vrahu!
K čertu s tebou, Pancho!
Zabil jsi mi Lupeho, ty parchante.
Zabils ho!
Vrahu!
- Pancho. - Pomoz mu.
Lupe!
Pomůžu ti, Socorro!
Všechno bude v pořádku!
OBECNÍ POLICIE
ZÁCHRANNÁ SLUŽBA
Bude to dobrý, miláčku!
Bude to dobrý!
Je mi líto, Pancho. Jsi v prdeli.
Odsud už tě peníze nedostanou.
Vtrhli mi do pokoje! Byla to sebeobrana.
Už jsem ti přečetl práva
a všechno, co řekneš, může být použito proti tobě.
Brzy uděláme výpověď.
Ne!
Ještě jednou.
To stačí, teď to zkusím zase já.
Zkus to, tati.
Pořádně!
No tak!
Nedá se otevřít.
Dívali jste se, jestli není odemčený?
Říkala jsem to!
Je tam další pistole?
Možná revolver?
Nic! Kurva!
Věděl jsem, že je Pancho chytřejší než my.
Bůh nás trestá.
To máte za tu vaši chamtivost.
Taková tragédie!
Jestli zlato není tady, kam ho Pancho schoval?
Kdo ví?
Po včerejší noci nám už neřekne ani slovo.
Co teď?
Jacinto nás potřebuje.
Chci říct Jacinta!
Už nám nejspíš vrátili Lupeho tělo.
- Neměl by být sám. Tedy neměla. - Jo.
Nebo neměli?
Pojď.
Tak jo.
Mami.
Přijdeš na hřbitov?
Proč bych chodila na pohřeb toho šmejda?
Má to možná jedinou světlou stránku.
Tím, že ho zabil,
nám Pancho prokázal službu.
Byl horší než kapavka.
- Tak pohlídej děti. - Dobře.
Tenhle povyk jim neprospívá.
Obejmi za mě Jacintu.
Jasně, mami. Jdeme.
Přísahám, že to byla sebeobrana.
Věřím ti.
Jde o to, že vražda
bez ohledu na polehčující okolnosti
patří před soud.
Jak dlouho soud potrvá?
V tomhle městě
trvá šest až osm měsíců, než vůbec začne.
Aha.
Jestli mě prohlásí vinným, kolik dostanu?
To závisí na soudci.
Ze zkušenosti bych řekl,
že minimálně tři až pět let.
Tři až pět let?
A to nepočítám další lidi, které jsi střelil.
Nikdo neuvěří, že to byla nehoda.
Pět let? Prosím!
Prosím tě, pomoz mi dostat se odsud.
- Víš, že tě mám rád. - Vím.
V téhle zemi naštěstí platí,
že za balík peněz jde vyřešit všechno.
Kolik ti dědeček asi zanechal?
Včetně obsahu sejfu.
Ty víš o dědově pokladu?
V tomhle městě je spousta zlodějů,
ale žádný tajemství.
Vím, že tam je majlant.
Tak...
Abych řekl pravdu, těžko říct.
Našel jsem pár zlatých valounů a mincí.
Odhadl bych to...
na tři nebo čtyři...
možná i pět milionů.
Jenom?
Kmotře...
Přísahám.
Věřím ti.
Tvoje žena čeká venku.
Ať to sem rychle přinese.
Já se zatím zamyslím, jak bych ti mohl pomoct.
Všechno zlato?
Já myslel, že prezident korupci vymýtil.
Neurážej mě.
Není to pro mě!
Spousta zdejších lidí se ještě k myšlence
transformace této země nepřihlásila!
Představ si všechny ty úplatky.
Pro soudce, ministry, pro prokurátora.
Možná dokonce budu muset půjčit peníze i tobě.
Odpusť mi.
Přísahám, že ti dám zlato všechno,
ale musíš mi pomoct se odsud dostat.
No dobrá.
Vyřiď manželce, ať to sem přinese,
a já se podívám, jestli mi někdo nedluží nějakou laskavost.
Děkuju.
Bůh ti žehnej.
Je tvůj.
Do hajzlu.
Otevřu vrata.
Tady.
Dělej něco.
To je ono.
Pancho.
- Pancho. - Máš návštěvu.
Miláčku!
- Jak ti je, miláčku? - Lásko.
Mám strach, jsem zoufalý.
Proč si nenajmeme právníka?
Jakého právníka bychom asi v Prosperidad sehnali?
Máš nějaký plán?
Musím zlato dát strýci Reginovi.
- Cože? - Já vím.
Nelíbí se mi to, co když to uděláme a on tě nepustí?
Přece v týhle díře nezůstanu pět let, Mari.
Musíme to risknout.
Doufám, že máš pravdu, protože já tady tak dlouho nevydržím.
Já vím.
- Běž si pro lopatu. - Jo.
A vykopej to zlato.
Ale vezmi jen jednu tašku,
Zbytek tam nech. Ale hlavně
si dávej pozor na ty supy.
Pancho!
Je tady zákaz šeptání. Přestaňte.
Co děti?
Čekají venku s Lupitou.
Nechtěli je sem pustit, návštěvní hodiny skončily.
Dobře.
- Poslechni mě. - Jo.
Pospěš si, třeba mě pustí ještě dnes.
- Dobře, miláčku. - Fajn.
Miluju tě.
Je to dobrý plán.
- Dobře. - Buď opatrná.
- Pospěš si. - Dobře, Pancho!
Nazdárek.
Zjistila jsi,
kolik let můj zabijácký syn dostane?
Babizno.
Pojďte mi pomoct. Ty taky, Lupito.
Musíme si vzít pár věcí.
Brayane!
Pojď sem.
Co je, babi?
Sleduj, co budou dělat.
Pojďte se mnou.
Šestnáct, 17, 18, 19, 20
21, 22, 23, 24,
25, 26, 27...
Čelem ke stožáru.
Snad je to správně.
Pomoz mi, Lupito. Dones si krumpáč.
Ano, madam.
Děti, zapojte se taky.
Ano, mami.
- Co hledáme? - Neptej se.
- Mami! - Pojď pomáhat.
Zkus to.
To je ono.
Dobře.
Půda je tvrdá.
Zkus krumpáč.
- Ještě? - Ano.
Musíme ji uvolnit.
Pojďte sem, děti.
Kopej dál.
Pomozte mi hledat.
Dám vám za to každému dolar.
Tak šup!
Nejde to.
- Počkej. - Kopejte dál.
Ty taky.
Madam se zbláznila,
kope všude díry!
Nejspíš hledá poklad dědečka Pancha.
Běž na hřbitov
a řekni to svému dědovi.
A ať tě nikdo neslyší!
- Rychle! - Ano, babi.
Strýčku.
Všichni bychom se z toho měli poučit.
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné.
Po vzoru Sodomy a Gomory
Bůh ztrestal vaši hamižnost.
Pomodleme se.
Zdrávas Maria, milosti plná,
Bůh s tebou, požehnaná ty mezi ženami
a požehnaný plod...
Amrosio! A co oslavná řeč?
Za toho pasáka?
Kdo tady platí, Rosendo?
Buď vděčný za moji ochotu pomodlit se s vámi růženec.
Lupe!
Vezmi mě s sebou!
Holka.
Modleme se, do prdele!
Zdrávas Maria, milosti plná...
Hledají ten poklad. Máš se vrátit.
Utíkej zpátky.
Prý hledají poklad, jdi tam.
- Otče náš... - Hledají ten poklad.
Poklad.
- Co se děje, mami? - Poklad.
Zdrávas Maria, milosti plná, požehnaná ty mezi ženami
a požehnaný plod...
Kam se všichni poděli?
Omlouvám se za svou rodinu,
ale Mari prý hledá poklad
a všichni se šli dívat.
Odpočívej v pokoji, amen.
Dcero, to je vše. Zůstaň se svým manželem.
Jdu k vám domů zabránit další tragédii.
- Strýčku... - Bůh ti žehnej.
- Nashle, Jacinto. - Socorro!
- Smiluj se! - Děvčata.
Bartolo, pomoz mi.
Počkej na nás.
My jdeme taky.
Miláčku, brzy se vrátím.
Znáš ty mizery, když přijdu pozdě, všechno si rozeberou.
Ve jménu kříže.
Počkejte!
Co se děje, Mari?
Nechceš pomoct?
Rosendo.
Zakopali jsme poklad tady, ale nemůžeme ho najít!
Když zlato nedáme Reginovi,
nepustí Pancha z vězení.
Božínku.
Proč jste to neudělali značku?
Udělali, ale nemůžeme ji najít.
Byla tma, nic jsem neviděla.
Všechno vypadalo jinak, jsem úplně ztracená.
Žádný strach.
Všichni přiložíme ruku k dílu a brzy to najdeme.
Pojďte.
Přineste z domu lopaty, krumpáče,
motyky a vozíky. Moje snacha potřebuje pomoc!
- Ano, tati. - Rychle!
Pomůžu ti.
Odpočiň si.
Raz, dva, tři, čtyři, pět...
Mari.
Miláčku.
Proč ti to tak trvalo?
To kopání byla katastrofa.
Napřed jsme ho nemohli najít.
Díkybohu nám pomohla tvoje rodina, konečně už ho máme.
Hlavně že jsi tady, už to celé brzy skončí.
- Já vím. - Ukaž.
Mari.
Kde je zlato? Jsou tu jenom kameny.
Ach, Fran.
Odpusť mi. Už vím, co se zlatem udělám.
Vždycky jsem o tom snila.
Domy,
auta, šperky,
jachty, hadry.
Mari, to mi nedělej!
Odpusť, ale taková příležitost
se v životě naskytne jen jednou,
a teď se naskytla mně.
Sbohem.
Ne, Mari.
Nedělej mi to, Mari.
- Sbohem. - Mari, nedělej to!
Mari! Ne!
Ne!
Co se ti zdálo? Křičel jsi.
To nic, strážníku.
Ozvala se moje žena nebo rodina?
Zatím ne, pane.
Díky.
Co se děje? Co je to tady za poprask?
Vy jste to neslyšel?
Rosendův syn prý
na pozemku zahrabal obrovský poklad.
Kdo ho najde první, dostane půlku.
Co když ho někdo najde, a neřekne to?
Tak si ho asi nechá celý.
- Zkusíme to. - Pojďte.
Schválně kdo ho najde první.
Tak jo.
- Hlouběji. - Sakra.
Nemáš poraněnou ruku?
Kopej!
- Rychle. - Dej mi to.
Co je?
Máš něco?
Nic, Rosendo.
Každý kope svoji díru,
takhle to nikdy nenajdeme.
- Je to úplně překopané. - Neboj.
Každého známe, jsou to dobří lidé.
Budeme kopat, dokud poklad nenajdeme.
Mari, drahoušku, přinesla jsem jídlo a vodu.
Co když ho nenajdeme
a Pancho zůstane pět let za mřížemi?
Panebože. Musí být zoufalý.
Jdu hledat pořádně.
Jdu na to!
Ozvala se moje žena?
Ne.
Otcovi se to zpoždění vůbec nelíbí.
Proč jí to tak trvá?
Říká se, že se poklad ztratil.
Nemůžou ho najít.
Co kdybys mě pustil, abych mohl jít hledat?
Zbláznil ses? Co když se nevrátíš?
Ani omylem!
Nezeptáš se mého kmotra?
Ptal jsem se a řekl,
že jestli to nenajdou do 24 hodin,
půjdeš do státní věznice.
Varuju tě.
Do hajzlu!
Co se tam mohlo stát?
Tady je něco!
Ukaž.
Přines to sem.
To je Fulgenciova lebka.
Podívej.
Jak to poznáš? Může to být kdokoliv.
A co tohle?
Byla jsem u toho, když ho tvůj otec střelil do hlavy.
Pořád ho z toho cítím.
Kdo byl Fulgencio?
Proč ho táta zastřelil?
Byl to můj milenec.
Tvůj otec nás jednou nachytal,
osmkrát ho střelil,
ale tahle ho dorazila.
Kam jdeš?
Tohle je šílenství.
Takhle hluboko nebyl.
Takhle ho nenajdeme, možná ho nenajdeme nikdy.
Měla bych dojít za Panchem
a říct mu, jak to vypadá.
Možná ho něco napadne.
Neboj.
Přísahám na jméno Reyesů,
že budeme kopat, dokud ho nenajdeme.
Pojďte, děti.
Jdeme.
Drahoušku.
Vzbuď se. Sotva jsme začali!
Pojďte, Rufino, Hilario, Socorro, Jacinto!
Ty taky, Bartolo! Do práce.
Už nemůžeme, tati!
Nevím, jak dál, Pancho.
Nemůžu tam zůstat s tvojí rodinou. Jsou příšerní, Pancho.
Vezmi děti a běžte domů.
Přece tě tady nenechám!
Až se vrátíš do města, naskytnou se další řešení.
Můžeme si vzít půjčku, něco zastavit, najmout si právníka.
Musím říct donu Jaimemu,
co se děje.
To poslední, co teď potřebuju, je výpověď.
Pancho, nemůžu tě tady nechat.
Děti nebudou chtít jet domů bez táty.
Tak děti.
Co chcete?
Chcete jet s maminkou a Lupitou domů?
Nebo chcete u dědy a babičky počkat, až se tatínek dostane ven?
Já chci jet dneska domů.
Nechci bydlet v tomhle smradlavým městě.
- Vidíš? - Ustup, Pancho.
Pustím vás, ať se můžete rozloučit.
To stačí.
Nezapomeň, jak moc tě miluju.
Nezapomeň.
Nezapomenu.
Sbohem.
Ahoj, miláčku.
Ahoj.
Rozluč se s tatínkem.
- Rozluč se. - Ahoj.
- Sbohem, tati. - Jdeme.
Sbohem, done Rosendo a doňo Dolores. Pozdravujte všechny.
Nikdy Pancha neopusťte.
Neboj se.
Jdeme, Lupito.
Je mi líto,
ale zůstávám tady.
Přijala jsem Rosenditovu žádost o ruku!
Zvážilas to dobře?
Samozřejmě.
Takže budeme brzy příbuzní?
- Blahopřeji. - Díky, švagrová.
Brzy pošleme pozvánku na svatbu.
- Šťastnou cestu. - Měj se, Cati.
Ahoj.
Ahoj, Toni. Přijeď na návštěvu. Poslouchejte maminku.
Jdeme, děti.
Pojďte.
Nastupte.
- Ahoj. - Mami.
- Lupita je teď naše teta? - Je, mami?
To neříkej ani z legrace. Ať vás nenapadne to někomu říct.
Bůh vám žehnej!
Skutečně mě mrzí,
že ses dostal do téhle situace.
Mluvil jsem se soudcem. Řekl, že bez peněz ani kuře nehrabe.
Jsem tu zavřenej už přes deset dní!
Moje rodina pořád ještě hledá poklad.
Pusťte mě odsud. Přísahám, že vím, kde je.
Kéž by to šlo!
Ale ty časy jsou pryč.
Jestli soudce zjistí, že jsem nadržoval svému příbuznému,
jsme oba v háji.
Žádám tě.
Řekni, co chceš.
Cokoliv.
Hlavně mě odsud dostaň.
Myslíš to vážně, Pancho?
Cokoliv.
Zaprodal bych duši ďáblu, abych mohl vypadnout.
Strážníku.
Pošlete pro notáře.
Ať přinese smlouvy.
Podívejte!
Strýček Pancho je tady!
Pustili ho!
Dědo! Babi!
Pustili strýčka Pancha!
Pancho Francisco Reyesi!
Rád tě vidím na svobodě.
Jsi jenom kost a kůže.
- Chceš připravit něco k jídlu? - Ne, díky.
Proč ses nevrátila do města?
To víte, pane.
Nastěhovala jsem se k Rosenditovi.
Zasnoubili jsme se a čekáme dítě.
Co Bůh stvoří, ďábel spojuje.
Copak, Pancho?
Upustil jsi v cele mýdlo?
Nebo jsi zachoval rodinnou čest?
Naser si, babi.
No dobře, snobe jeden zasranej.
Pojď.
Oblečte se, děti!
Vezměte lopaty a krumpáče. Pomůžeme Panchovi!
23, 24, 25
26, 27.
Vidíte?
Mari měla pravdu. Tady to je.
Vezměte lopaty a pomůžeme...
Radši to udělám sám.
Když začneme kopat všichni, nikdy to v tom bordelu nenajdeme.
Můžeme tu zůstat, abys tu nebyl sám?
Jako morální podpora.
Dobré odpoledne, babi.
Našel Pancho poklad?
Ještě ne.
To zlato se podle mě už nikdy nenajde
a ten vůl je úplně mimo realitu.
To neříkej, babi.
Dá-li Bůh, jednou ten poklad najde.
Měl by to vzdát
a nechat nás na pokoji.
Je nám tady líp bez něj.
Jsi pořád tak zlá.
Copak se nebojíš Boha?
Vy byste se měly bát!
Namísto abyste se snažily to někam poctivě dopracovat,
podkuřujete mu, aby vám hodil kost.
Tak šup, holky. Fazole se samy neuvaří.
„Tak šup, holky. Fazole se samy neuvaří.“
Synu, připozdívá se.
Vyspi se a zkus to zase zítra.
To nejde, tati.
Neodejdu, dokud to zlato nenajdu.
Cítím, že jsem blízko.
Hodně blízko.
Dobrá, synku.
Uvidíme se zítra, hodně štěstí.
Pojď.
...kdyby to našel.
Taková tragédie!
Pomodlíme se za něj.
Přestaň, synku!
Prosím!
Tomu už není pomoci.
Zdrávas Maria, milosti plná,
požehnaná jsi mezi ženami a požehnaný plod...
Svatá Maria, Matko Boží, pros za nás hříšné...
Bože, dopřej mu klid věčný,
ať na něj svítí světlo věčné.
Ať Panchova duše
i duše v očistci navždy odpočívají v pokoji.
- Amen. - Ambrosio.
Není to předčasné, prohlásit našeho syna za mrtvého?
- Je naživu. - Neprohlásili jsme ho za mrtvého.
Pancha posedl ďábel, jako svatého Antonína.
Musíme se postarat o spásu jeho duše.
Doktor říká, že neztrácí naději.
Dolores, 20 dní a nocí
bez jídla a spánku
kopal tu ďábelskou díru.
Dalších deset dní tam ležel jak svatý Šimon.
Vážně si myslíte, že se ještě probudí?
A co zázrak?
Ty bys v ně přeci měl věřit.
Rosendo, nebuď naivní.
Bůh zázraky obdarovává dobré lidi, ale v téhle rodině
bude pekla ušetřeno možná jedno jediné dítě.
Že tě huba nebolí, posle špatných zpráv!
Bože můj, taková tragédie.
Proč se to stalo zrovna nám?
Bože, prosím...
udělej zázrak.
Odcházím.
Jdu pryč za svojí rodinou.
Je to zázrak!
- Zázrak! - Sláva Bohu.
Ochraňuj ho, Ježíši.
- Sbohem, bratře. - Bůh ti žehnej.
Díky za všechno. Jsi dobrý člověk.
Pozdravuj svoji rodinu.
Uvidíme se na svatbě.
Je mi líto, že jsem vás a Mari zklamala.
Poprosila jsem sestru, aby vám pomohla.
Neboj se. Nějak to zvládneme.
Ať ti Bůh pomáhá a ochraňuje tě.
Řekni Mari o zázraku, aby to zvážila.
„Přízračné vlaštovky se vrátí...“
Pancho.
Jestli někdy pojedeš okolo a budeš se cítit sám, zavolej.
Moje spřízněná duše.
Hodně štěstí. Doufám, že dáš svůj život do pořádku.
Pancho.
Díky, žes nás zbavil Lupeho.
Tohle je to jediné, co jsem z tvých věcí našla.
Mám tě moc ráda a budeš mi chybět.
Pozdravuj moji neteř a bratrance.
Tak konečně odcházím, babičko.
Nejspíš jsi ráda, že se zbavíš těch snobů.
Možná jsem vyhrál bitvu,
ale válku jsem prohrál.
Jen pro dnešek
pojďme uzavřít mír a dej mi pusu,
protože už se nejspíš nikdy neuvidíme.
Sbohem, babi.
Bůh ti žehnej.
Nedávej nám to za vinu.
Brzy se vrať.
Neboj se, mami. Vše je odpuštěno.
Sbohem, tati.
Opravdu ti přeju jen to nejlepší.
Doufám, že mi jednoho dne odpustíš.
Co bych měl odpouštět?
Syn jako ty je pro rodiče požehnáním.
Slibuju, že i kdyby mě to mělo stát život,
nepřestanu, dokud ten poklad nenajdu.
I kdyby to mělo trvat bez jednoho dne věčnost.
Bez jednoho dne věčnost!
Sbohem, tati.
Sbohem, děti!
Sbohem, děti.
Sbohem!
Sbohem.
Hodně štěstí.
Pancho.
Nesmírný žal po domově
vkrádá se mi do myšlenek.
Zasranej dědek.
Pořád mi vrtá hlavou, jestlis to udělal schválně,
nebo jestli nám život rozežrala smůla.
Ale jak tě tak znám,
nic z toho určitě nebyla náhoda.
Ať už jsi kdekoliv,
určitě se směješ, až se za břicho popadáš,
když vidíš, jak se nám tady všechno hroutí.
Na tvou počest
udělám něco lepšího než to mauzoleum,
které sis tak přál,
udělám něco, na co budeš pyšný.
Na co nikdy nezapomeneš, dědo.
Copak, Pancho?
Odjíždíš bez rozloučení?
Je nejvyšší čas, abych odešel, pokud možno navždy.
Našel jsi něco?
Ne.
Jaká škoda.
Ale jsem rád, žes zastavil to šílenství
a vsadil na svůj zdravý rozum.
Podívej.
Tady je kopie smlouvy stvrzená notářem,
kdyby sis ji chtěl prohlédnout.
Není třeba.
Žádám jen o shovívavost, co se mojí rodiny týče.
Za co mě máš?
Pascuala je moje matka.
Tvůj otec je i moje krev
a tvoje sourozence zbožňuju.
- Mějte se, komandante. - Měj se, Pancho.
Dávám vám sbohem. Postarejte se o moji rodinu.
Neměj strach.
Prioritou vlády je, aby se chudí měli dobře.
Naše rodina je naštěstí na správné straně historie.
Patří k urozeným, moudrým masám.
Hodně štěstí.
Dobře.
- Kmotře. - Ano?
Nemyslím to zle,
ale z nějakého důvodu mi tahle vláda
hodně připomíná tu minulou.
No...
Rozmazlenej fracek.
Národ si ho srovná.
Pojedem jeho rodině říct,
ať okamžitě odejdou.
- Jasně. - Jedeme.
Hej, tati.
Už je oběd. Máme čekat, nebo začít bez tebe?
Pojď, synku.
Našli jste něco?
Ne.
Ale když budeme kopat dál.
nakonec se dostaneme do Číny.
Pojď.
Opatrně.
Jak si tady ty čubky válej šunky.
- Tati. - Do prdele.
Dobré ráno, mami.
Víc nezbylo?
Ostatní už se najedli, na zítra už nezbylo nic.
Done Rosendo, zkusím najít nějaký kaktus.
No dobře.
K čertu s tebou, Francisco Reyesi!
Všechno je to tvoje chyba!
Doufám, že shniješ v pekle.
Doufám, že se k tobě tvůj vnuk, zpropadenej Pancho, brzy přidá.
Dost už, mami.
Slzy ti nepomůžou.
Done Rosendo, pojďte sem! Teď jsme fakt v háji!
Rychle! Všichni přijdeme do pekla!
Je tady policie.
To musí být Regino. Jede nás vystěhovat.
Mami, dej mi pistoli.
Svině.
Strýčku Rosendo!
Vzdej se bez boje!
Pojďte, děti. Jdeme na toho grázla.
Vzdejte se bez boje!
Máme soudní příkaz k okamžitému vystěhování.
Ty jsi ale vůl.
Tvůj otec náš dům nedostane,
to bys nás musel všechny zabít.
Vykliďte dům!
Nebo budu muset použít jiné prostředky!
Opakuji!
Odejděte, nebo použiju policejní sílu!
Neblbni, Rosendo.
Neohrožuj svoji rodinu.
Opusťte okamžitě dům,
nebo pošlu policisty a dům strhneme!
- Táhni do hajzlu! - Ale ne!
Kupředu!
Svině.
Hajzl!
Pusťte mě!
Pusť mě!
Vypadněte ven!
Grázlové!
Táhni do hajzlu, Regino!
Přísahám u dědovy památky, že to neskončilo!
Dřív nebo později ty a ten zrádce Pancho
za tohle zaplatíte.
Pojď, synu.
Konečně je to naše.
Teď do práce.
Chvála Bohu!
Konečně jsme našli poklad, který starosta hledal.
Měli jsme ho přímo před nosem.
Půjdu to říct panu Reyesovi.
Pane Reyesi.
Dobré zprávy.
Pojďte se mnou, prosím.
Našli jsme to, co jste hledal.
Díky, pane!
Věděl jsem, že se Panchův poklad
dřív nebo později najde.
Váš synovec byl velmi blízko.
Minul ho jenom o půl metru.
Někdo má prostě takovou smůlu.
To je pravda.
Mám ještě lepší zprávy.
Těžko budou lepší než tohle.
Podívejte, co váš synovec mohl objevit.
Zlatá žíla v dole Esperanza.
Rosendo měl celou dobu pravdu.
Je to jedna z největších žil, co se kdy našla.
Chvála Bohu.
Nejdražší Rosendo a Pancho!
Bůh vám žehnej!
Promiňte, pane starosto.
Mám také špatnou zprávu.
Cože?
Zapomínáte, co jste s námi podepsal za smlouvu.
Tohle všechno je naše.
Ne!
Nic jsem nepodepsal!
- Ten zlatý důl je můj. - Je mi líto.
Je mi líto, pane. Ale právo je právo.
- Ne. - Podepsal jste smlouvu.
Obstarám si soudní příkaz!
Zlatý důl je můj!
Všechno je moje!
Zpropadený Mexikánci. Furt dokola to samý.
Alexi, zavolej záchranku.
Starosta má nejspíš zasranej infarkt.
Jak dlouho nás tady chtějí držet?
Už jsou to přes dva měsíce.
Kdo ví, Lolo.
Regino a Reginito
na nás nejspíš zapomněli.
Možná tu zkysnem navždy.
Přestaňte kňourat.
Alespoň máme jídlo třikrát denně!
Dobrá, rodinko.
Sbalte si věci, jste volní.
Chvála Bohu.
Proč nás tady tvůj mizernej otec tak dlouho držel?
Nezvyšujte na mě hlas
a nemluvte o otci zle.
Je ve vážném stavu v nemocnici.
Zastupuje ho teď dočasný starosta.
Tak si pospěšte,
než si to rozmyslím a přidám vám další dva měsíce.
Ne.
Co je s tebou, Ambrosio? Kde máš rubáš?
Opět jsem uslyšel hlas boží,
jako tenkrát, když jsem byl kluk.
Řekl mi: „Římská církev je v troskách.
Odpověď vždy byla v Bibli.
Ježíš Kristus je náš spasitel.“
Apokalypsa se blíží,
chopte se příležitosti,
kterou vám dává nový starosta,
a vyjděte do světla,
než změní názor, hříšníci!
Ven!
Už jsem to říkala,
tahle rodina je horší než mor!
ZÁKAZ VSTUPU AMERICKO-KANADSKÁ DŮLNÍ SPOLEČNOST
SOUKROMÝ POZEMEK - NEVSTUPOVAT
Tady.
Podívej, tati. Měl jsi pravdu.
V dědově dole byly hromady zlata!
Co teď budeme dělat?
Ubohé Mexiko.
Tak daleko od Boha, tak blízko Spojeným státům.
K čertu s tebou, Pancho Reyesi!
Přišli jsme o dům, sny i naději.
A ten parchant
si zatím žije jako král!
Francisco Reyesi.
Čekají vás v kanceláři ředitele.
Francisco Reyesi.
Můžu jít?
Do kanceláře ředitele.
Dále!
Pojď dál, Pancho.
Dobré odpoledne.
Dobré odpoledne, Normo.
Norma mi říkala,
že jsi se mnou chtěl mluvit. O co jde?
Předně chci říct,
že jsem moc rád, že jste mi vyhověl.
Děkuji také za to, že tu mohu dále pracovat.
Neděkuj mi,
poděkuj Normě. Konečně ukázala svůj poklad
a přesvědčila mě, ať tě tu nechám.
Děkuji, Normo.
To je vše?
Také bych se chtěl zeptat,
zda je nějaká šance, že bych dostal zpět svou práci.
Nezkoušej to na mě.
Buď rád, že jsem tě nevyhodil, jak sis zasloužil.
Za to, žes jen tak odešel,
sis zasloužil na zadku otisk mý boty.
Naštěstí jsem firmu prodal zatraceným gringům.
Rozhodnou se sami, co s tebou.
Mohl byste mě Američanům doporučit?
Ať tě doporučí tvoje zasraná matka.
Nebo ten komoušskej prezident,
kterýho nuzáci jak to ty milujou.
Já se naštěstí odstěhuju pryč, než tuhle zemi stihne zničit
a udělá z ní Kubu nebo Venezuelu.
Jestli to je všechno, tak vypadni!
Ani já ani gringové tě neplatí za to, že tu budeš stát.
Díky, že jste mě vyslechl.
Díky, Normo.
Za málo.
Panebože!
Nedávej vinu prasatům, ale těm, co je krmí.
Tak co? Vidíš, kdes skončil?
Neříkal jsem to?
- Co jednou stoupá, podruhé padá. - Cože?
- Co? - Co:
- Jdi do prdele! - Nasrat!
PRO DOBRO VŠECH CHUDÍ JSOU NA PRVNÍM MÍSTĚ
KAŽDÝM DNEM JE NÁS VÍC!
PREZIDENT AMLO NAVŽDY
Ahoj všichni, jsem doma.
Pancho, jsem ráda, že jsi doma.
Spadl kousek střechy a zase sem zatéká.
Jak to dopadlo?
Nic moc.
Šel jsem za donem Jaimem,
ale odmítl mě.
Co se dá dělat. To je život.
- Mám pro tebe překvapení. Viďte, děti? - Ano.
Překvapení!
Copak, Pancho? Kde ses flákal?
Doufám, že nevadí, že jsme si udělali pohodlí.
Stěhujeme se k vám!
- Ne. - Hlavně žes dorazil!
Na zdraví, Pancho.
Dej si tequilu a přivítej svoji rodinu!
Vidíš, Pancho?
Říkala jsem ti, že se nás jen tak nezbavíš.
Neohrnuj nos, pojď slavit se svojí rodinou.
Tvoje neštěstí je naším štěstím!
Na to si připijeme! Ať žije Mexiko, zmrdi!
Ať žije Mexiko!
- Ne! Moje rodina! - Pancho.
- Pancho! Vzbuď se. - Sakra.
Další zlý sen?
Mám ty nejhorší noční můry.
Říkala jsem ti to tisíckrát.
Jdi za doktorem, tohle není normální.
Přestaň blbnout
a nech mě spát, mám kocovinu.
Sakra.
Prosím, Pancho! Ber na nás ohledy!
Hrozně hlučíš, chceme spát!
Sakra.
Překlad titulků: Iva Krombholzová