Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- פרדייז הילס אנד ריברדייל‬ ‫סנטה פה, מקסיקו -‬
‫לחיים.‬
‫תודה.‬
‫אני מודה לך.‬
‫ברכותיי, פנצ'ו.‬
‫מי היה מאמין‬ ‫שמישהו ממוצא כל כך צנוע יגיע כל כך רחוק‬
‫ויתמנה למנהל הכללי.‬
‫לחיים!‬
‫בהצלחה במשרה החדשה.‬ ‫-לחיים.‬
‫תודה, מר חיימה.‬ ‫אני חייב את כל זה לך ולאמון שלך בי.‬
‫שטויות! הרווחת את זה בזכות עצמך.‬
‫חבל שהמשפחה שלך‬ ‫לא יכולה להיות כאן ביום כל כך חשוב.‬
‫הייתי שמח לפגוש אותם‬ ‫ולברך אותם באופן אישי.‬
‫אולי אתה לא זוכר,‬
‫אבל אמרתי לך‬ ‫שההורים שלי נפטרו ושאני בן יחיד.‬
‫המשפחה היחידה שלי היא מארי היקרה שלי‬ ‫והילדים היפהפיים שלי.‬
‫אתה לא צריך שום דבר נוסף.‬
‫אשתך כוסית לוהטת.‬
‫זכית בפרס הגדול.‬
‫כי הודות לה, אתה מצליח להיפטר‬ ‫מהמנהגים הכפריים ומהמורשת הילידית שלך.‬
‫נכון, מארי?‬
‫תודה, מר חיימה.‬
‫ארוחת הערב מוגשת.‬
‫שבו, בבקשה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫מונסיניור, בבקשה.‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫המפית שלך.‬ ‫-סליחה, אהובתי.‬
‫תודה.‬
‫בתיאבון. הזמנו קייטרינג מעולה.‬
‫תנסה את כבד האווז, אדוני.‬ ‫והחזיר הספרדי הוא מעדן.‬
‫אנחנו מצפים למישהו?‬
‫סלנה...‬
‫את מצפה למישהו?‬ ‫-לא.‬
‫אדוני, יש שני גברים בדלת שרוצים לדבר איתך.‬
‫הם אומרים שהם קרובי משפחה,‬ ‫אבל הם מכוערים מאוד ומסריחים.‬
‫אני בטוח שנפלה טעות כלשהי.‬
‫אדוני, תן לי כמה דקות לטפל בעניין.‬
‫אני אחזור.‬ ‫-אלה כנראה השכנים.‬
‫תראה מה זה, אבא.‬
‫תיארתי לעצמי שהבן זונה הזה שוחה בכסף,‬
‫וזאת הסיבה שהוא שכח מאיתנו.‬
‫אתה מכיר אותם?‬
‫אתה מכיר את צמד החלאות העלובות האלה?‬
‫את מי? אותם? לא, אני לא מכיר אותם.‬
‫תקשיבו, חברים.‬
‫זה שטח פרטי.‬
‫אם לא תתחפפו מכאן ברגע זה,‬
‫אקרא לשומרי הראש שלי שיזרקו אתכם!‬
‫לופז בטח שלח אותם להרוס את המסיבה.‬
‫תקשיבו, גנדרנים.‬
‫הראשון שיזוז יחטוף כדור!‬
‫אמרתי לך שאף אחד‬ ‫כבר לא קורא להם "גנדרנים".‬
‫ככה קראו להם פעם.‬
‫כמו שהנשיא אומר,‬ ‫המזדיינים האלה הם סנובים שמרנים.‬
‫מבחינתי, הם אותם חלאות שהרסו את המהפכה.‬
‫אבא! סבא!‬
‫זה לא הזמן המתאים.‬
‫תרשו לי לשלוח את האורחים שלי הביתה‬ ‫ובואו נדבר על זה.‬
‫אתה והאורחים שלך יכולים ללכת לגיהינום.‬ ‫הם יצאו מכאן רק בשקי גופות.‬
‫תפסיק למרוח זמן!‬
‫חברים, בואו לא ניקלע‬ ‫לחוסר הסובלנות ולקיטוב‬
‫שהתעמולה של הממשלה הפופוליסטית מקדמת.‬
‫אם אתם רוצים כסף,‬
‫יש לי הרבה. אתן לכם מה שאתם צריכים.‬
‫תיקח את הכסף שלך, ו...‬ ‫-כן.‬
‫...תגלגל אותו...‬ ‫-כן.‬
‫...ותדחוף אותו לתחת שלך.‬
‫אבא, בבקשה, תגיד לסבא להירגע. אני מתחנן.‬
‫אתם תהרסו לי את החיים!‬
‫נהרוס לך את החיים, פנצ'ו?‬
‫תראה איך התייחסת אלינו, כלב כפוי טובה.‬
‫כל המשפחה הקריבה למענך,‬
‫בשביל לממן לך את הלימודים‬ ‫ותראה איך גמלת לנו.‬
‫עשרים שנה של הזנחה ונטישה.‬
‫ובכל הזמן הזה חיית חיי מותרות על חשבוננו.‬
‫בסדר, רוזנדו. תפסיק לדבר כמו איזה מתרומם.‬
‫קח אותם לאחור, בוא נגמור עם זה.‬
‫כן, אבא. זוזו!‬
‫קדימה, מותק!‬
‫אתה תישאר כאן.‬
‫זוזי, מותק.‬ ‫-פנצ'ו, בוא.‬
‫בוא הנה.‬
‫לא.‬ ‫-בוא.‬
‫קדימה, זוז!‬
‫לופיטה!‬
‫תעמוד מול הקיר.‬
‫לא!‬
‫מול כיתת היורים.‬
‫אבא, סבא...‬ ‫אני יודע שהייתי כפוי טובה וגועלי‬
‫אבל אני נשבע שמעכשיו, המצב יהיה שונה.‬
‫מה ששלי הוא שלכם,‬ ‫ואני לעולם לא אפקיר אתכם.‬
‫כבר מאוחר מדי, פנצ'ו.‬
‫הגיעה העת לעשות צדק מהפכני.‬
‫עכשיו העניים הם הראשונים.‬
‫כסה את עיניו, רוזנדו.‬ ‫-בטח!‬
‫בבקשה, לא.‬
‫בבקשה, אבא. אני מתחנן.‬
‫תחשוב על הילדים שלי.‬
‫תמיד היית כל כך טוב אליי.‬
‫אני מצטער, פנצ'ו.‬
‫כשהייתה לך הזדמנות לעזור לנו,‬ ‫לא עשית את זה.‬
‫הגיע הזמן שתשלם על כל המעשים הרעים שלך.‬
‫דרך אגב, אמא והאחים שלך שולחים את אהבתם.‬
‫תודה.‬
‫מוכן, רוזנדו?‬ ‫-כן.‬
‫מוכן!‬ ‫-לא.‬
‫אל המטרה!‬
‫אש!‬
‫פראן!‬
‫פנצ'ו!‬
‫עוד אחד מהסיוטים שלך?‬
‫אוי, מארי.‬
‫אין לך מושג איזה חלום נורא חלמתי.‬
‫שוב פעם על המשפחה שלך?‬
‫כן.‬
‫אמרתי לך אלף פעמים,‬
‫אתה צריך ללכת לטיפול.‬
‫זה לא נורמלי.‬
‫עכשיו תן לי לישון קצת‬ ‫לפני שהשעון המעורר יצלצל.‬
‫כן, גם לי לא יזיק לישון עוד קצת,‬
‫יש לי יום חשוב במפעל מחר.‬
‫בוקר טוב לכולם.‬ ‫-בוקר טוב!‬
‫אני נפגש עם מר חיימה, אני מאחר.‬
‫תרצה שאביא לך משהו?‬ ‫-רק קפה לדרך. איך אני נראה?‬
‫קצת עייף, אבל ממש חתיך.‬
‫אתה ממש חתיך, אבא!‬
‫תודה, נסיכה.‬
‫למה אתה תמיד נועל‬ ‫את הנעליים האלה עם החליפה הזאת?‬
‫הפרגמו השחורות הרבה יותר מתאימות לה.‬
‫אין לי זמן להחליף, מה אני יכול לומר?‬
‫תסדר את החולצה, היא לא נראית טוב.‬
‫הלו.‬
‫כן, זאת משפחת רייס.‬
‫מי?‬
‫רק רגע, בבקשה.‬
‫אדוני, זה בשבילך. זה אבא שלך.‬
‫והוא אומר שזה חשוב מאוד.‬
‫תגיד לו שכבר הלכתי לעבודה‬ ‫ושאת לא יודעת מתי אחזור.‬
‫לופיטה, מה שלא תעשי,‬ ‫אל תיתני לו את המספר של הנייד שלי.‬
‫בסדר.‬
‫מר רוזנדו?‬
‫מר פנצ'ו הלך לעבודה,‬ ‫הוא לא יודע מתי הוא יחזור.‬
‫אין לי את מספר הנייד שלו.‬
‫אל תדאג, אני אמסור לו.‬
‫בטח. שלום.‬
‫הוא צריך לדבר איתך בדחיפות.‬
‫משהו קרה לסבא שלך. הוא רוצה שתחזור אליו.‬
‫איזה עיתוי נוראי.‬ ‫זה הדבר האחרון שאני צריך.‬
‫אתה יודע מה הוא רוצה?‬
‫הוא בטח רוצה כסף,‬ ‫אבל אני לא יכול להתמודד איתו היום.‬
‫הייתי רוצה לדבר איתו.‬
‫יום אחד.‬
‫ביי. להתראות.‬ ‫-ביי, אבא!‬
‫שיהיה לך יום טוב, אדוני.‬ ‫-ביי!‬
‫כפי שאמרתי, הכול כאן מלוכלך והבחור הזה...‬
‫פספסת שם. איך האיי-4?‬
‫בסדר גמור.‬ ‫-מושלם.‬
‫איך יכול להיות שהמכונה הזאת עדיין מושבתת?‬
‫למה לא תיקנת אותה?‬
‫יש לך מספיק אספקה?‬ ‫-מר רייס.‬
‫אבא שלך ממתין בשלוחה 18.‬
‫מר רייס...‬ ‫-קדימה.‬
‫אבא שלך ממתין בשלוחה 18.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫תרימו את היד אם אתם יכולים לשמוע אותי.‬
‫תודה.‬
‫עמיתיי, כידוע לכם,‬
‫המצב הכלכלי במדינה ובמפעל שלנו הוא חמור.‬
‫על אף המאמצים שלנו וההקרבות שעשינו‬ ‫כדי להתמודד עם המצב הזה,‬
‫הדבר היחיד שהשאיר אותנו עם הראש מעל למים‬ ‫הוא הנדיבות העצומה של מר סמפאולו.‬
‫למרבה הצער, המצב הפך לקשה מנשוא.‬
‫יש לנו רק שתי אפשרויות כדי להמשיך להתקיים.‬
‫הראשונה, להעביר את המפעל‬ ‫ואת חברות הבת שלו לאסיה‬
‫והשנייה, לבצע צמצום קיצוני אך הכרחי.‬
‫אנחנו מבקשים את הבנתכם‬
‫ואת הסולידריות שלכם עם עמיתיכם לעבודה,‬
‫אנא הרימו את היד‬ ‫אם אתם מתנדבים לקבל חבילת פיצויים.‬
‫בסדר, מכיוון שאף אחד לא מסכים לקבל‬
‫את ההצעה הנדיבה של החברה,‬
‫אני אבחר את אלה שיפוטרו.‬
‫אלקנטרה, טיבורסיו.‬
‫בוחורקז, איגנסיו.‬
‫קרדנס, קואיטלוואק.‬
‫מר רייס.‬
‫יש לך שיחה נוספת מאביך בשלוחה 16.‬
‫לעזאזל.‬
‫מר רייס.‬
‫יש לך שיחה נוספת מאביך בשלוחה 16.‬
‫חברים, בבקשה!‬
‫ברכותיי, פנצ'ו.‬
‫בזכותך, הייצור מרקיע שחקים.‬
‫והרווחים גבוהים מתמיד!‬
‫תודה, אדוני.‬
‫כמה פיטרת היום?‬
‫עוד 40.‬
‫בכנות, אני לא חושב‬ ‫שיש עוד שומן שאפשר לקצץ.‬
‫תמיד יש עוד, פנצ'ו.‬
‫ברגע שהמכונות החדשות מגרמניה יגיעו,‬
‫נוכל לחתוך עוד עשרה אחוזים מהטפילים האלה.‬
‫לזרוק עוד 180 עובדים לרחוב?‬
‫אני מקווה שהאיגוד לא יאיים בשביתה.‬
‫עושי הצרות הקומוניסטים האלה‬ ‫מהאיגוד יכולים למצוץ לי את הזין!‬
‫עכשיו, כשהנשיא הפופוליסטי שלנו‬
‫ממשיך להגיד "העניים הם ראשונים",‬
‫הם מתחילים לחשוב שהם יכולים לבוא בדרישות.‬
‫כן?‬
‫מר סמפאולו, סליחה על ההפרעה.‬
‫המזכירה של מר רייס כאן‬
‫והיא צריכה לדבר איתו בדחיפות.‬
‫תכניסי אותה.‬
‫צהריים טובים, מר חיימה.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫מר רייס, אביך מתקשר כל הבוקר.‬
‫הוא צריך לדבר איתך,‬ ‫זה מקרה חירום של חיים או מוות.‬
‫אל דאגה, אני מכיר את אבא שלי.‬ ‫אני בטוח שזה לא משהו רציני.‬
‫תגידי לו שיצאתי,‬
‫ובעתיד, כשאני בפגישה עם מר סמפאולו,‬
‫לעולם אל תפריעי לי, בבקשה.‬
‫בהחלט, אדוני.‬
‫פעם נוספת, אני מצטערת על ההפרעה.‬
‫את יכולה להפריע לי מתי שאת רוצה, יפהפייה.‬
‫אבל אני לא מבטיח לא להפליק לך,‬
‫או אפילו לא לכופף אותך‬ ‫על השולחן שלי, בובה.‬
‫זבל.‬
‫אתה דופק את התחת הזה, פנצ'ו?‬ ‫-לא.‬
‫היא ממש לוהטת‬
‫וכל אחד יכול לראות שהיא צריכה זיון טוב.‬
‫אין סיכוי. במיוחד לא עכשיו‬
‫כשאפשר להאשים אותך‬ ‫בהטרדה מינית על שום דבר.‬
‫השטויות של "מי-טו" והמדיניות נגד הטרדה‬ ‫יכולות למצוץ לי את הזין.‬
‫בגלל זה אני הבוס, נכון?‬
‫כמובן.‬ ‫-יופי.‬
‫מה הסיפור עם המשפחה שלך?‬ ‫חשבתי שאתה יתום.‬
‫לא, אני חושב‬ ‫שאתה מבלבל ביני לבין מישהו אחר.‬
‫אני בטוח שאבא שלי מגזים.‬
‫המשפחה שלי חושבת שאני עשיר,‬
‫אז הם תמיד מנסים להוציא ממני כסף.‬ ‫-תגיד להם ללכת להזדיין!‬
‫גם קרובי המשפחה העניים שלי הם כאלה.‬
‫תמיד תזכור מה אבא שלי נהג לומר.‬
‫"השמש והמשפחה, כמה שיותר רחוק, יותר טוב."‬
‫מה אמרתי לפני שהמזכירה הזנותית שלך נכנסה?‬
‫אה, כן.‬
‫אמרתי שנמאס לי מהממשלה הזאת,‬ ‫ומהפופוליזם בסגנון הנשיא אצ'ווריה.‬
‫כבר עדיף לי למכור את המפעל לגרינגוס,‬
‫או להעביר את כל הייצור לסין או לסינגפור.‬ ‫כבר חישבתי את התקציב הנדרש.‬
‫מה פתאום, אדוני. אל תתבדח על זה אפילו.‬
‫איך אנסח זאת?‬
‫עוד לא שילמתי את המשכנתא על הבית.‬
‫אל תדאג בקשר לזה.‬
‫על אף הרקע החברתי המפוקפק שלך,‬
‫אתה אחד מאיתנו עכשיו.‬
‫אם תמשיך לעשות עבודה טובה,‬ ‫ותלמד אנגלית ומנדרינית,‬
‫אולי אפילו אקדם אותך למנהל הכללי.‬
‫מנהל הכללי?‬
‫אתה רציני?‬ ‫-כמובן.‬
‫תקשיב, תטפל במחסן‬
‫ובמפעל באגואסקליינטס,‬
‫תבדוק אם יש שם טפילים שאפשר להיפטר מהם!‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫תסלח לי.‬
‫מה קרה, לופיטה?‬
‫שוב פעם אבא שלי?‬
‫אם הוא יתקשר שוב, תגידי לו שלא תפסת אותי.‬
‫פשוט תגיד לו את זה.‬ ‫ותגידי למארי שאני בדרך.‬
‫טוב, אז כשהיא תחזור.‬
‫ביי.‬
‫יום טוב, אדוני.‬
‫רצינו לדבר איתך על הפיטורים.‬
‫סירילו, אני מצטער, יש לי פגישה חשובה.‬ ‫בואו נדבר בפעם אחרת.‬
‫מצטער, תסלחו לי.‬
‫מתעשר חדש.‬
‫אבל לא ניתן לו לשכוח מאיתנו, נכון?‬
‫כן!‬
‫- זבל -‬
‫קנאים מזדיינים. אין פלא שהמדינה בחרא.‬
‫תקפוץ לנו!‬
‫- פרדייז הילס‬ ‫המקום שבו חלומות מתגשמים -‬
‫אני בבית, משפחה.‬ ‫-אוי, פראן.‬
‫אני כל כך שמחה שאתה בבית, אני משתגעת.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אבא שלך לא מפסיק להתקשר, נמאס לי לגמרי.‬
‫הוא אמר מה הוא רוצה?‬
‫משהו על סבא שלך,‬ ‫אבל הוא רוצה לספר לך בעצמו.‬
‫עוד שמלה חדשה, יקירתי?‬
‫זה לחתונה של פלומה.‬
‫היה מבצע בסאקס, לא יכולתי להתאפק.‬
‫קניתי לך עניבה,‬
‫וחפתים הורסים מזהב של מונט בלאנק.‬
‫מוצאת חן בעיניך? זה דולצ'ה.‬
‫היא יפה מאוד.‬ ‫-נכון?‬
‫אבל את חייבת להפסיק,‬ ‫הכרטיסים מיצו את תקרת האשראי.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫איפה הילדים?‬ ‫-טוני! קטי!‬
‫בואו תגידו שלום לאבא.‬
‫אם האישה לא מבזבזת, הבעל לא משגשג.‬
‫מה קורה, ילדים? מה נשמע?‬
‫מה חדש? למה לא החלפתם בגדים?‬ ‫-קיבלתי טוב מאוד בהיסטוריה!‬
‫נבחרתי לשחק את סינדרלה.‬
‫אני שמח מאוד לשמוע,‬ ‫כי גם לי יש חדשות טובות.‬
‫מה?‬ ‫-לא. תלכו עם לופיטה.‬
‫תתלבשו לארוחת הערב.‬ ‫-בסדר.‬
‫קיבלת ימי חופשה נוספים?‬ ‫-סבלנות.‬
‫מר חיימה שיבח אותי‬
‫ואמר שאם אמשיך כך‬
‫ושאם אלמד אנגלית ומנדרינית,‬ ‫הוא ימנה אותי למנכ"ל.‬
‫אולי הוא גם יהפוך אותי לשותף.‬
‫תקבל גם העלאה במשכורת?‬ ‫-כמובן.‬
‫לפחות כפליים.‬ ‫לפחות כמו שהמנהל הנמושה הזה מרוויח.‬
‫מזל טוב.‬
‫האמת היא שאנחנו צריכים ג'יפ חדש‬ ‫ובית ספר טוב יותר לילדים‬
‫שבו הם יכירו ילדים אמידים יותר,‬
‫וילמדו אנגלית וצרפתית. אתה יודע מה עוד?‬
‫אנחנו צריכים‬ ‫לקנות בית חוף לסופי שבוע. נכון?‬
‫כן!‬
‫כשתהיה הבוס, תוכל לקנות לי אופנוע?‬
‫אני רוצה פוני כמו של פאטי.‬ ‫-רק רגע.‬
‫לפני שתתלהבו מדי ותבזבזו את הכול,‬
‫אנחנו צריכים לסיים קודם את תשלומי המשכנתא,‬
‫ואז אנחנו צריכים לשלם על המכוניות,‬
‫והכי חשוב, מריה אלנה,‬
‫צריך להחזיר את ההלוואות לבנק‬ ‫ואת תשלומי האשראי.‬
‫בבקשה אל תדבר על כסף מול הילדים.‬
‫מה?‬ ‫-אל תהיה הורס שמחות.‬
‫אני לא הורס שמחות, אני מציאותי.‬
‫אנחנו לא יכולים סתם‬ ‫לבזבז כסף כאילו שאנחנו עשירים.‬
‫לפחות לא עד שאקבל את הקידום.‬
‫תסלחו לי.‬
‫לופיטה, בואי הנה.‬
‫מה העיסה הזאת?‬
‫מה שאמרת לי לבשל‬
‫צ'ופלה גבינה ותרד.‬ ‫-זה נראה כמו בוץ, לא סופלה.‬
‫אמרתי לך לבדוק איתי אם יש לך שאלות.‬
‫כן, אבל היית בקניות כל אחר הצהריים‬ ‫אז עשיתי מה שיכולתי.‬
‫תיקחי את זה מפה ותכיני לנו כריכי הודו.‬
‫וכדי ללמד אותך לקח, תאכלי את הכול בעצמך.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן, גברתי, כרצונך.‬
‫לא מספיק שהיא מטונפת,‬ ‫היא גם לא יודעת מה מקומה.‬
‫אני לא מבין למה את מתאמצת.‬
‫להגיד שאתה איננו, אדוני?‬ ‫זה בטח שוב האבא המעצבן שלך.‬
‫אני אענה, לופיטה.‬
‫היא חושבת שהיא אחת מאיתנו.‬
‫הלו.‬ ‫-שלום, בני.‬
‫מה שלומך, אבא? טוב לשמוע ממך.‬
‫מה המצב אצלכם?‬
‫תן לי להגיד לך, בן.‬
‫סבא שלך, פרנסיסקו, שאלוהים ירחם על נשמתו,‬
‫נפטר לפני כמה ימים.‬
‫סבא פרנסיסקו מת? בן כמה הוא היה?‬
‫אני כל כך מצטערת.‬ ‫-רק עכשיו חישבנו בן כמה הוא היה.‬
‫הוא בטוח היה בן יותר מ-120,‬ ‫אבל אף אחד לא יודע בוודאות.‬
‫תמסור את אהבתי לאמא ולסבתא פסקואלה.‬
‫גם מארי שולחת את אהבתה.‬ ‫-אני אמסור, בן.‬
‫תקשיב, חשוב מאוד שתבוא לפרוספרידד.‬
‫זה יהיה קצת קשה.‬
‫אני מוצף בעבודה.‬
‫אין לנו ממש ברירה בעניין הזה.‬
‫תראה, העניין הוא‬
‫שמשאלתו האחרונה של סבא שלך‬ ‫הייתה שתהיה נוכח בלוויה שלו.‬
‫הוא גם נתן הוראה לעורך הדין שלו‬ ‫לא לפתוח את צוואתו‬
‫עד שתהיה נוכח.‬
‫ואם לא תבוא,‬
‫עלולים לפנות אותנו מהבית.‬
‫בחייך. אל תגיד את זה.‬
‫זה לא הרגע הכי נוח.‬
‫אולי אוכל לנסות לבוא לביקור בדצמבר,‬ ‫איך זה נשמע לך?‬
‫לא, בני, אל תעשה לנו את זה.‬
‫סבא מת כבר לפני שלושה ימים,‬ ‫הוא מתחיל להסריח.‬
‫זה עניין של חיים ומוות.‬
‫מה אתה רוצה שאגיד?‬ ‫אני לא יכול לבוא, נקודה.‬
‫בסדר! אם אתה לא יכול, אתה לא יכול!‬ ‫מה אפשר לעשות?‬
‫אני לא יכול להכריח אותך לבוא.‬ ‫-טוב, תמסור את אהבתי לכולם בבית.‬
‫גם אתה, פנצ'ו.‬
‫תרשה לי להגיד לך שזה לא מפתיע אותי.‬
‫תמיד היית בן רע.‬
‫אנוכי, כפוי טובה!‬
‫חתיכת חרא אמיתי!‬
‫קדימה. בוא נלך, פילמון.‬
‫הוא ניתק לי בפרצוף.‬
‫בחיי.‬
‫מעולם לא היית קרוב למשפחה שלך.‬ ‫אני מופתעת שאתה כועס.‬
‫המשפחה שלי זה דבר אחד,‬ ‫אבל סבא שלי הוא סיפור אחר.‬
‫תמיד הייתי הנכד המועדף עליו.‬
‫הוא עזר לי לעזוב את הבית‬ ‫ושילם על הלימודים שלי.‬
‫באמת? אז אולי כדאי שתבקר‬ ‫את המשפחה שלך בכל זאת.‬
‫תראה מה הוא הוריש לך.‬ ‫-מה הוא כבר יכול להוריש לי?‬
‫מגרש איפשהו? בית הרוס?‬
‫שני חמורים ופרה? אין שום דבר בעל ערך.‬
‫אולי הוא השאיר לך את הבית.‬ ‫בטח הוא שווה משהו.‬
‫בטח.‬
‫אבל ההורים והאחים שלי תמיד גרו שם.‬
‫אז גם אם אקבל אותו, אני לא יכול לסלק אותם.‬
‫אני רוצה לבקר בעיירה שלך‬ ‫ולפגוש את סבא וסבתא שלי.‬
‫אני רוצה להביא הביתה‬ ‫חמור ופרה שיגורו איתנו!‬
‫נכון שהם מתוקים?‬
‫כן.‬
‫אני מבטיח לקחת אתכם יום אחד לפרוספרידד,‬
‫כדי שתכירו את המשפחה ותראו איפה גדלתי.‬
‫אתם תראו איזו עיירה יפה זאת.‬
‫אתם יודעים מה?‬
‫כדאי שנלך לישון, כבר מאוחר.‬
‫הנה הכריכים. אתם לא רוצים אותם?‬
‫תודה, לילה טוב.‬ ‫-לא, תאכלי אותם או תזרקי אותם.‬
‫אבל תאכלי את כל הסופלה,‬ ‫נראה אם תלמדי משהו. לילה טוב.‬
‫תקפצי לי.‬
‫האם אתה קתולי מאמין?‬
‫אני נוצרי...‬
‫בבקשה, תסתום לו את הפה.‬ ‫-למה, מותק?‬
‫נמאס לי לראות אותו בכל מקום.‬
‫אני שונאת את המבטא הטרופי שלו,‬
‫ואת הנאומים האינסופיים על ההמונים הנאצלים,‬
‫ושהעניים במקום הראשון.‬
‫"בואו ניקח מהעשירים וניתן לעניים."‬
‫...כמו במעשיו של ישו.‬
‫הוא לוחם.‬
‫הדבר החשוב ביותר...‬
‫הוא משווה את עצמו לישו עכשיו!‬
‫המדינה בקרשים, אולי הוא צודק.‬
‫אפילו אל תתבדח על זה.‬ ‫גם החברים שלי בקאנטרי קלאב אומרים‬
‫שהוא דמגוג פופוליסטי שיהרוס את המדינה‬
‫ויהפוך אותה לקובה או לוונצואלה.‬
‫"לקובה או לוונצואלה."‬
‫את יודעת מה את צריכה לעשות?‬
‫אתה ומר חיימה צריכים לדבר על הנשיא.‬
‫אם היית שומעת את הדברים שהוא אומר,‬ ‫היית מעריצה אותו.‬
‫אני בטוחה שמר חיימה צודק.‬
‫לילה טוב, לורד פופוליסט.‬
‫לילה טוב, ליידי פריבילגיה.‬
‫וואו.‬
‫היי, פראן.‬
‫אתה בטוח לגמרי שלא שווה לברר‬
‫מה סבא שלך הוריש לך?‬
‫אולי היה לו משהו בעל ערך‬ ‫שאתה לא יודע עליו.‬
‫לא, אני בטוח לגמרי שלא שווה לברר את זה.‬
‫לילה טוב, חלומות פז.‬
‫ביי.‬
‫פנצ'ו!‬
‫פנצ'ו, בוא הנה!‬
‫תראה מה מצאתי.‬
‫עוד אחד, סבא?‬
‫הגביש הזה הוא ענק!‬
‫כמה כאלה כבר יש לך?‬
‫הרבה, בני. הרבה.‬
‫אל תשכח שזה סוד‬
‫רק בינך לביני.‬
‫בסוף, כשאלך לעולמי,‬
‫כל זה יהיה שלך.‬
‫כמובן, סבא.‬
‫אל תדאג.‬
‫ואל תשכח,‬
‫העולם מלא בנשרים,‬
‫שרק מחכים לרגע המתאים בשביל לגנוב מאיתנו!‬
‫לא סיפרת לאף אחד, נכון?‬
‫לא אמרת כלום על האוצר?‬
‫או על הכספת שלי, נכון, פנצ'ו?‬
‫לא, לא סיפרתי לאף אחד.‬
‫אני נשבע באלוהים.‬
‫אני לא מאמין לך, פרחח שקרן שכמוך.‬
‫אני בטוח שסיפרת להורים שלך ולאחים שלך.‬
‫אני צריך להיות בטוח‬
‫שאתה לא תפתח את הפה שלך,‬
‫לנצח!‬
‫פראן!‬
‫היה לך עוד סיוט.‬
‫אנחנו צריכים לנסוע לפרוספרידד.‬
‫אני מבקש לקחת חופשה‬
‫לשלושה שבועות.‬
‫מה זאת אומרת, חופשה של שלושה שבועות?‬
‫אפילו אני לא לוקח חופשה ארוכה כזאת.‬ ‫-אני נשבע שזו לא חופשה רגילה.‬
‫אני מתמודד עם משבר משפחתי רציני‬
‫והם זקוקים לי בדחיפות‬ ‫כדי לטפל בכמה מסמכים.‬
‫פנצ'ו, אתה ממש מאכזב אותי.‬
‫אני נותן בך כל כך הרבה אמון‬ ‫וככה אתה גומל לי?‬
‫רק מפני שאני מחבב אותך,‬
‫אני אתן לך חמישה ימים,‬ ‫אפילו לא יום אחד נוסף.‬
‫תודה רבה, אדוני.‬
‫אני מבטיח לך שאשאיר הכול מסודר לפני שאסע.‬
‫אחזור לפני יום חמישי‬ ‫כדי לקבל את המכונות החדשות.‬
‫אל תוריד את העיניים מהפרס הגדול.‬
‫תודה.‬
‫כמעט הגענו, אבא?‬
‫נסיכה, אמרתי לך לפני חצי שעה‬ ‫שייקח לנו עוד שלוש שעות להגיע לשם.‬
‫תחזרי לישון.‬
‫העיירה שלך ממש רחוקה.‬
‫היינו צריכים לטוס לדורנגו‬
‫ולשכור שם מכונית.‬
‫כבר אמרתי לך מאה פעמים.‬
‫אם היינו נוסעים לדורנגו,‬ ‫היינו צריכים לחצות את ההרים,‬
‫וזה לוקח לפחות שמונה שעות.‬
‫באמת? וכמה זמן כבר עבר?‬
‫אנחנו מתקרבים. בסדר, משפחה?‬
‫כן!‬
‫יופי.‬
‫היי, אמא. תגידי לנו את האמת.‬ ‫איך זה שאף פעם לא פגשת את המשפחה של אבא?‬
‫אל תשאל אותי, תשאל אותו.‬
‫למה, אבא? התביישת בהם?‬
‫למען האמת, אני לא באמת יודע.‬
‫קודם, סיימתי את הלימודים,‬
‫ואז קיבלתי עבודה במפעל,‬
‫ואז הכרתי את אמא שלכם והתחתנו,‬
‫ואז אתם נולדתם, ומסיבה כזאת או אחרת‬
‫הנסיעה כל הזמן נדחתה.‬
‫לפני כמה ימים‬ ‫שמעתי את אמא אומרת לדודה ג'קי‬
‫שאף פעם לא ביקרת אותם‬ ‫כי סבא וסבתא שלי מגעילים‬
‫וכי הם תמיד מבקשים כסף.‬
‫קטלינה!‬
‫ממש לא לעניין.‬ ‫-מתי ביקרת אותם בפעם האחרונה?‬
‫אם אני זוכר נכון, כבר עברו 20 שנה‬
‫מאז שביקרתי בפרוספרידד.‬
‫עברו 20 שנה מאז שראית את ההורים שלך?‬
‫זה כמעט כפול מגילי.‬
‫זה ממש דפוק.‬ ‫-טוני!‬
‫אמרתי לך המון פעמים לא לקלל.‬
‫אל תדבר ככה לפני סבא וסבתא שלך.‬
‫תראו את זה, משפחה. הגענו לפנייה.‬
‫כן.‬ ‫-מעולה.‬
‫כמעט הגענו?‬
‫לא, יש לנו עוד שעתיים וחצי נסיעה בדרך עפר.‬
‫תלכו לישון.‬ ‫-תאכלו חטיפים.‬
‫לופיטה, תני לקטי כרית‬
‫כדי שהיא תוכל לישון ותני לה קצת חטיפים.‬
‫רק אל תעשו פירורים בכל מקום.‬
‫בסדר, אמא.‬
‫תראי כמה יפה כאן.‬
‫שעתיים בנוף הזה?‬
‫שנסגור את החלונות?‬
‫כן.‬
‫תפעיל את המזגן.‬ ‫-לא, האבק ייכנס.‬
‫היי, לופיטה.‬
‫זה מזכיר לך את הבית?‬
‫לא, אדוני. עם כל הכבוד,‬
‫סן פדרו דה לוס סגוארוס הרבה יותר יפה.‬
‫כל כך חם.‬
‫אני מתבשלת, אלוהים.‬
‫לעזאזל.‬
‫צריך להזיז את היוקה.‬ ‫תוכלי לעזור לי, לופיטה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫קדימה.‬
‫אני הולכת לעזור.‬ ‫-אלוהים.‬
‫ילדים, תצאו גם אתם מהמכונית.‬
‫טוב.‬ ‫-תתאווררו קצת...‬
‫קחי את הצד הזה. בואי נרים את זה.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫זה ממש כבד, אדוני.‬ ‫-חכי רגע.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬ ‫-פראן.‬
‫מה העניין?‬ ‫-זה!‬
‫לא! אמא!‬
‫שלום, חבר.‬
‫היוקה כבדה?‬
‫כן, אבל אנחנו מסתדרים.‬
‫יש לכם מזל.‬
‫זאת דרך נידחת,‬
‫והיא די מסוכנת, נכון?‬
‫אל תזוזי, גברת.‬ ‫-תירגעו.‬
‫רבותיי, בבקשה. בואו כולנו נירגע.‬
‫הנה השעון שלי והארנק שלי.‬
‫אתם מוזמנים לקחת כל מה שיש במכונית.‬
‫יש לך קשר למשפחת רייס מפרוספרידד?‬
‫כן, אדוני, זאת המשפחה שלי.‬
‫פנצ'ו רייס המזדיין.‬
‫אתה לא מזהה אותי?‬
‫פיליברטו אר אריאגה.‬
‫למדנו יחד בבית ספר יסודי.‬
‫בטו?‬
‫קראנו לך מפאצ'ה, לא?‬
‫טוב, אני ממש מצטער על זה.‬
‫כולנו צריכים להתפרנס.‬
‫כן, אני מבין.‬
‫באת בשביל סבא שלך.‬
‫כן, זאת ממש טרגדיה.‬
‫תנחומיי העמוקים.‬
‫מי ייתן ואלוהים ישמור עליו בתפארתו הקדושה.‬
‫תודה, בטו.‬
‫כן.‬
‫אני מצטער, אחי.‬
‫תודה.‬ ‫-אתם מתאכסנים בעיירה?‬
‫בוא ניפגש לשתות משהו ונתעדכן.‬
‫בטח, אני אשמח.‬
‫יש לך משפחה מקסימה.‬ ‫-תודה.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו נפנה את הדרך.‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה שהפחדתי אותך, גברת!‬
‫ביי, ילדים! ברוכים הבאים לפרוספרידד!‬
‫תודה.‬ ‫-דיו!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫תראו, ילדים. הגענו לפרוספרידד.‬
‫הידד!‬ ‫-כן!‬
‫אולי נצטלם?‬ ‫-כן!‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫אין לי קליטה.‬
‫גם בטלפון שלי אין קליטה,‬ ‫והוא חדש יותר משלך.‬
‫גם בשלי אין. אבל יודעים מה?‬
‫אני בטוח שזאת תהיה חוויה בלתי נשכחת.‬
‫תמונה לאינסטגרם.‬ ‫-כן.‬
‫תצלמי תמונה אנכית, בסדר?‬
‫אולי נעשה בומרנג?‬ ‫-בטח.‬
‫לסיפור שלנו באינסטה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אחת, שתיים... תגידו "ויסקי".‬
‫ויסקי!‬
‫- פרוספרידד -‬
‫היא לא כמו שתיארת אותה. זאת עיירת רפאים.‬
‫זה בטח בגלל השעה.‬ ‫האנשים בטח ישנים שנת צהריים.‬
‫תראי, מותק.‬
‫זה הבית של מפאצ'ה.‬ ‫-אל תזכיר לי.‬
‫יום טוב!‬
‫אלה שבכל זאת ערים כאן‬ ‫לא נראים ממש ידידותיים.‬
‫היי, אבא.‬
‫זאת כל העיירה?‬
‫היא כזאת קטנה?‬
‫וכזאת נוראית?‬
‫תאמינו או לא,‬
‫פרוספרידד הייתה פעם‬ ‫העיירה העשירה ביותר במקסיקו.‬
‫לפי האגדה, בהרים כאן‬
‫היה כל כך הרבה זהב‬ ‫עד שהוא היה פשוט זרוק ברחוב.‬
‫כן, בטח.‬
‫הדבר היחיד שיש כאן ברחוב‬ ‫הוא זבל וקקי של כלבים.‬
‫תראו את החמור.‬
‫קקי אנושי?‬
‫אל תסתכלו, ילדים.‬ ‫-תסתובבו.‬
‫ילדים, בבקשה.‬
‫לא.‬ ‫-מגעיל.‬
‫תראו, איזה יופי.‬
‫תסתכלו.‬
‫תסתכלו, ילדים.‬
‫זאת אחת המסורות היפות ביותר של פרוספרידד.‬
‫כשמישהו מת,‬
‫המשפחה מובילה אותו בתהלוכה‬ ‫ברחבי העיירה לצלילי שיר מקסים וישן‬
‫ששמו "לאס גולונדרינס".‬
‫לפי גודל הארון, זה היה ילד, בדיוק כמוכם.‬
‫פנצ'ו!‬
‫תשתוק.‬
‫מה?‬ ‫-תשתוק.‬
‫- לה אספרנסה -‬
‫הם הגיעו!‬
‫בואו נלך לספר לסבא!‬
‫סבא!‬
‫סבתא!‬
‫הקרובים העשירים הגיעו!‬
‫הם כאן, אבא!‬
‫הם כאן!‬
‫סבא! סבתא!‬
‫מה המקום הזה, פראן?‬
‫פנצ'ו פרנסיסקו רייס.‬
‫איזה מראה מלבב! בני!‬
‫אבי היקר!‬
‫אני כל כך שמח שבאת,‬
‫כי בעוד כמה שנים אולי כבר לא נהיה כאן.‬
‫אמא יפה שלי.‬
‫השבח לאל!‬
‫פנצ'ו.‬
‫בני.‬ ‫-זאת המשפחה שלי.‬
‫זאת אשתי, מארי,‬
‫והחמודים האלה הם הילדים שלי.‬
‫שלום.‬ ‫-טוני וקטי.‬
‫אישה לבנה שתשביח את השושלת, בן.‬
‫ברוכה הבאה לביתנו, גברתי.‬
‫תודה, מר רוזנדו.‬
‫נעים מאוד, גברת דולורס.‬
‫נעים מאוד, גברת.‬
‫בואו.‬
‫בואו, תכירי את שאר המשפחה.‬ ‫-פנצ'ו!‬
‫זה בני הבכור.‬
‫הוא נקרא רוזנדו, כמוני.‬
‫אבל למרות שהוא בחור גדול,‬ ‫כולנו קוראים לו רוזנדיטו.‬
‫מה קורה, רוזנדיטו?‬
‫יש לך ריח של זבל. התקלחת מאז שעזבתי?‬
‫פנצ'ו המזדיין, יש לו עדיין פה גדול.‬
‫אתה עדיין משחק עם החיות?‬
‫חזיר.‬
‫המטורללת הצבועה הזאת‬
‫היא בתי סוקורו.‬
‫ההשגחה העליונה העניקה לי נס‬
‫ואני זוכה לראות אותך שוב, פנצ'ו.‬
‫סוקורו, אני רואה‬ ‫שלא נעשית נזירה בסופו של דבר.‬
‫האיש חסר התועלת והעלוב הזה,‬ ‫מורה העיירה לשעבר,‬
‫שעכשיו חושב שהוא משורר, הוא בעלה, קרוז.‬
‫המשורר של פרוספרידד.‬
‫עיניים צלולות, מלאות שלוות וענקיות...‬ ‫-מספיק.‬
‫זה הבן שלי, הילריו.‬
‫האמן המשפחתי.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-והילדה הקטנה הזאת...‬
‫תזכירי לי איך קוראים לך?‬
‫פנפילה, מר רוזנדו.‬
‫שוב שכחת?‬
‫פנפילה לוסיה מרגריטה פרז הרננדז‬ ‫ועכשיו רייס.‬
‫לשירותכם.‬
‫מה קורה, הילריו?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-פנצ'ו!‬
‫לא מצאת מישהי צעירה יותר?‬
‫חלק מההטבות של להיות‬ ‫האמן המפורסם ביותר בעיירה.‬
‫מה שלומך, ילדונת?‬
‫הבחור הזה שנראה כמו גנגסטר‬ ‫הוא הבן שלי, רופינו.‬
‫הכבשה השחורה של המשפחה.‬
‫הפלרטטנית השופעת הקטנה‬
‫היא החברה הנוכחית שלו, גלוריה.‬
‫שלום, מותק.‬
‫נעים להכיר.‬
‫את יותר חתיכה ממה שחשבתי, גיסה.‬
‫תודה.‬
‫רופינו, תסתכל על עצמך.‬ ‫אתה נראה כמו סוחר סמים.‬
‫בחייך, פנצ'ו.‬
‫החיים לא הוגנים.‬
‫לא כולנו יכולים להיות בני מזל כמוך.‬
‫בעיירה הזאת,‬ ‫אתה עושה מה שאתה יכול, לא מה שאתה רוצה.‬
‫תביא חיבוק!‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫בוא הנה, אחי.‬
‫בוא.‬
‫אני גלוריה לופז, אבל תקרא לי "קוליצ'י".‬
‫פנצ'ו!‬
‫ברוך הבא.‬
‫אני לשירותך.‬
‫גם אני, גיסה.‬
‫ואיך להסביר את הבלגן הזה?‬
‫הגברת הזאת‬
‫הייתה פעם הבן שלי, חסינטו.‬
‫יום אחד, לבושתה ולחרפתה של המשפחה,‬
‫היא החליטה שהיא לא גבר והפכה לחסינטה.‬
‫את מבינה, נכון?‬
‫נעים מאוד, גיסה.‬
‫תסלחי לשטויות שאבא אומר.‬
‫רוזנדו הוא המאצ'ו המקסיקני הטיפוסי.‬
‫פנצ'ו!‬
‫תראו איזה חתיך יצא ממך!‬
‫אני מתארת לעצמי שזאת הפתעה,‬ ‫אבל זה לא מידבק.‬
‫חסינטו, תראו אותך.‬
‫תמיד היית מוזר, אפילו כשהיית ילד.‬
‫שמי חסינטה, גם אם זה ייקח לך זמן להתרגל.‬
‫חכה רגע, תכיר את בעלי.‬
‫לופה!‬ ‫-כן.‬
‫נעים מאוד.‬
‫גואדלופה פלורס, לשירותך.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-גבירתי.‬
‫נעים מאוד.‬
‫וזאת בתי ברטולה.‬
‫היחידה במשפחה שהיא נשמה טובה.‬
‫אבל, למען האמת, היא לא ממש מבריקה.‬
‫יש לה כבר שישה ילדים משישה גברים שונים.‬
‫כולל אחד שחור ואחד סיני.‬
‫ובנוסף לכך,‬
‫היא בהיריון מגרינגו שלא מדבר ספרדית.‬
‫כנראה לא צריך‬ ‫לדבר הרבה בשביל לעשות את זה.‬
‫תראו אותך! היית רק תינוקת כשעזבתי.‬
‫את כבר ממש גדולה.‬
‫מי מהם הוא בעלך?‬
‫אוי, פנצ'ו!‬ ‫-מה?‬
‫ברגע שבילי גילה שאני בהיריון,‬
‫הוא עזב מבלי להגיד שלום.‬
‫אוי, אחותי.‬ ‫-בכל אופן.‬
‫אלה בראיאן, ירוסלבי, דודינקה, רייגן‬
‫ועוד כמה שאני לא מכיר,‬ ‫אבל כולם הנכדים שלי.‬
‫טוב, אומר זאת לכולם.‬
‫זאת מארי, אשתי האהובה,‬
‫ואלה הילדים שלי, טוני וקטי.‬
‫שלום.‬
‫וזאת לופיטה.‬
‫היא עוזרת לנו בבית והסכימה להצטרף אלינו.‬
‫היא המשרתת שלכם?‬
‫כבר לא קוראים להן ככה. היא עובדת בית.‬
‫אתה דופק אותה, נכון?‬
‫בחייך. אל תגיד דברים כאלה, אבא!‬
‫איפה השלום שלי, פנצ'יטו?‬
‫שכחת מהסבתא שלך? מנוול כפוי טובה!‬
‫סבתא פסקואלה!‬
‫איזו הפתעה נעימה!‬
‫כמובן שאתה מופתע, חרא קטן שכמותך.‬
‫בטח חשבת שכבר הלכתי לעולמי, נכון?‬
‫לא הייתי מעז, סבתא!‬
‫תכירי את המשפחה שלי.‬
‫אלה אשתי והילדים שלי.‬
‫שלום.‬ ‫-משפחה יפהפייה.‬
‫יש לך כל כך הרבה מזל‬ ‫עד שאפילו הילדים שלך לבנים.‬
‫אבל אתה בכל זאת מנוול‬
‫כי נטשת אותנו כל השנים האלה.‬
‫תתקרב.‬
‫יש לי הרגשה שהם לא שלך.‬
‫פנצ'ו, למה שלא ניקח אתכם לחדר שלכם?‬
‫אתם בטח עייפים, בואו נלך.‬
‫נתראה אחר כך. אני שמח שלא השתנית.‬
‫בסדר, סנוב מזוין.‬
‫בואו.‬
‫אני מקווה שאתה והאישה שלך‬
‫לא העזתם לבוא לכאן בידיים ריקות.‬
‫אני מקווה, שלפחות, הבאתם לי מתנה יפה.‬
‫כן.‬
‫זה משהו קטן מכולנו.‬
‫הם פנדי.‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו אנחנו מדברים לעניין.‬
‫את נראית נהדר, אמא.‬ ‫-אני יודעת, נכון?‬
‫בואו נלך.‬
‫בואו נראה קודם את סבא שלך,‬
‫כדי שהוא ידע שאתה כאן. בואו.‬
‫שמנו אותו בחדר הזה.‬
‫תיכנסו.‬
‫נכון שאמא והאחיות שלך עשו עבודה נהדרת?‬
‫הוא מתחיל להסריח,‬
‫אבל היינו חייבים לכבד את משאלתו‬
‫שתגיע להלוויה.‬
‫ועכשיו כשאתה כאן עם המשפחה שלך,‬
‫הזקן יוכל סוף-סוף לנוח בשלום על משכבו.‬
‫תהיה לכם הזדמנות להיות איתו לבד,‬ ‫ולהתפלל את תפילת המחרוזת.‬
‫תן לו נשיקה, בן!‬
‫אל תיגעו בזה.‬
‫תצאו ממנה, בבקשה.‬
‫אל תיקחו את זה.‬
‫קדימה, בואו נלך לחדר שלכם.‬
‫קדימה, בן.‬
‫אתם תשברו את זה.‬
‫תצאו מהרכב, בבקשה!‬
‫תיכנסו.‬
‫קישטה! החוצה!‬
‫אתם תתאכסנו בחדר של סבא.‬
‫זה החדר הכי טוב בבית.‬
‫כפי שאתם רואים, זה לא מלון יוקרה,‬
‫אבל הכנו הכול באהבה.‬
‫הסדינים מכובסים.‬
‫הנה קצת סבון, כמה מגבות,‬
‫ומים נקיים כדי שתוכלו להתרענן.‬
‫מוצא חן בעיניכם, בן?‬ ‫-זה לא רע לכמה לילות. נכון, מותק?‬
‫אל תדאגו בגללנו.‬
‫מכיוון ששניכם כאן,‬
‫הבאנו לכם משהו. אני מקווה שתאהבו את זה.‬
‫מה זה?‬ ‫-זאת עניבה.‬
‫זה הרמס.‬
‫עניבה.‬
‫בדיוק מה שהייתי צריך.‬
‫שאנל 5.‬
‫קלאסיקה.‬
‫אם זה לא לטעמכם, מארי יכולה להחליף.‬
‫לא, פנצ'ו, אני לא יכולה.‬ ‫אולי היית צריך לקנות מתנות בעצמך.‬
‫ניתן לכם להתארגן.‬
‫בואי נלך.‬ ‫-תודה, אבא.‬
‫מה זה?‬
‫תנוחו קצת.‬ ‫-תודה.‬
‫הרגל של סבא רבא.‬
‫מה?‬
‫פנצ'ו!‬
‫ראית...?‬ ‫-כמעט שכחתי!‬
‫מאוחר יותר היום,‬ ‫נערוך מסיבת קבלת פנים קטנה,‬
‫כדי לחגוג את ביקורכם בבית.‬
‫אל תאכזבו אותנו.‬
‫אנחנו נגיע, אבא. תודה.‬
‫בואי, מותק.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה לא מצפה מאיתנו להישאר כאן, נכון?‬
‫לא רק שהמקום הזה מטונף,‬ ‫זה גם החדר של הסבא המת שלך!‬
‫זאת הרגל שלו. זה סיוט!‬
‫מה את רוצה שנעשה?‬
‫שנזמין חדר בהילטון בכפר?‬
‫לא שמעת שהם עורכים לכבודנו מסיבה?‬
‫אני לא יכול להעליב את המשפחה שלי ככה.‬
‫כן, אבל זאת חורבה!‬
‫יש כאן ריח של אנשים עניים!‬
‫תקשיבי, מריה אלנה.‬
‫אמרתי לך שבאתי ממשפחה צנועה‬ ‫ואמרת שלא אכפת לך.‬
‫ואל תשכחי, אני יודע בדיוק איך‬ ‫ההורים הלבנים שלך הרוויחו את הכסף שלהם.‬
‫אז די עם ההצגה האריסטוקרטית.‬
‫באמת, מותק. אל תהיי טיפשה, תפסיקי לבכות.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬ ‫זה רק לכמה ימים, אני מבטיח.‬
‫פנצ'ו, אני פשוט...‬
‫אני מצטערת על כל מה שאמרתי על המשפחה שלך,‬
‫אבל זה אפילו גרוע יותר‬ ‫מהסיוט הכי גרוע שלי.‬
‫אבא, אני צריך להגיד לך משהו, אבל אל תכעס.‬
‫מה העניין, אלוף?‬ ‫-אני צריך לשירותים.‬
‫גם אני.‬ ‫-מספר אחת או שתיים?‬
‫-קקי, אולי אפילו שלשול.‬ ‫-גם אני.‬
‫מהר, בואו איתי לפני שיהיה מאוחר מדי.‬ ‫-גם אני.‬
‫טוב, ילדים.‬
‫לכו לכיוון הזה, תבחרו עץ,‬
‫תורידו את המכנסיים למטה ותיזהרו מחרקים.‬ ‫אני אביא נייר טואלט. מהר.‬
‫כאן?‬ ‫-כן, כאן.‬
‫פנצ'ו, אתה אומר לי שאין כאן שירותים?‬
‫יש שירותים חיצוניים,‬ ‫אבל תאמיני לי, זה עדיף.‬
‫טוב, אם אני כבר כאן.‬
‫מה שלומכם, ילדים?‬
‫בסדר!‬
‫יופי.‬
‫לחיים!‬
‫"נפרדנו לפני זמן מה‬
‫"אך רגע האובדן שלי הגיע‬
‫"את צדקת לגמרי‬
‫"אני מקשיב לליבי‬
‫"ואני מת לחזור"‬
‫קדימה, משפחה.‬
‫"לחזור‬
‫"ולחזור‬
‫"שוב לזרועותייך‬
‫"אבוא לכל מקום שבו תהיי‬
‫"אני יודע איך לאבד‬
‫"אני רוצה לחזור"‬
‫גיסתי!‬
‫"לחזור!"‬
‫תודה, אבא.‬
‫פנצ'ו, ברוך שובך. אני שותה לחייך.‬
‫תודה, אבא.‬
‫לחיים, תודה על המסיבה.‬
‫באמת יצאתם מגדרכם לכבודנו.‬
‫לחיים!‬
‫זה המעט שמגיע לך ולמשפחה שלך.‬
‫ובכנות, כולנו שמחים שאתם כאן.‬
‫רק רגע, הילריו!‬
‫רק רגע, אני רוצה להגיד כמה מילים.‬
‫ילדים, בואו הנה!‬
‫שלום, קטנצ'יק.‬
‫משפחתי היקרה.‬
‫זהו יום מיוחד מאוד‬
‫בשביל אמא שלכם ובשבילי.‬
‫העובדה שכולכם כאן ביחד, ובמיוחד‬
‫שבני פנצ'ו והמשפחה שלו נמצאים איתנו,‬
‫היא יותר מכפי שאפילו חלמתי שיקרה.‬
‫אל תבינו אותי לא נכון,‬
‫אבל פנצ'ו תמיד היה הבן האהוב עליי.‬
‫ללא ספק,‬
‫הוא הטוב מכולכם.‬
‫לחיים, בן.‬
‫לחיים, מארי.‬
‫פעם נוספת, ברוך בואכם לפרוספרידד.‬
‫לחיים, כולם!‬
‫עכשיו תורך, בן. קדימה.‬
‫לא.‬
‫נאום!‬
‫קדימה, אבא!‬
‫קודם כל, אני רוצה להודות לכם‬ ‫על קבלת הפנים האדיבה.‬
‫לאחר שנים כה רבות,‬
‫המשפחה שלי ואני נרגשים מאוד‬ ‫להיות עם כולכם כאן בפרוספרידד.‬
‫כדי לא להאריך בדברים,‬
‫הרשו לי להגיד משהו מהלב.‬
‫והוא מיועד במיוחד לאמא ולאבא.‬
‫אני מקווה שתוכלו לסלוח לי שלא באתי קודם,‬
‫ועל שנטשתי אתכם במשך כל הזמן הזה.‬
‫אני מצטער.‬
‫לחיים.‬ ‫-פנצ'ו!‬
‫בכל זאת, אנחנו נישאר כאן רק לכמה ימים.‬
‫אנחנו חייבים לחזור לבירה בקרוב, נכון?‬
‫אל תדאג, בן.‬
‫נקבור אותו מחר על הבוקר.‬
‫לאחר מכן, נקרא לכולם, כולל לדודים שלך,‬
‫ונבקש מהנוטריון לקרוא את הצוואה.‬
‫נשמע טוב.‬
‫היי, סבתא פסקואלה.‬ ‫מה שלום דוד רחינו ודוד אמברוסיו?‬
‫מתים, אני מקווה.‬
‫לצערי, החלאות האלה עדיין מבזבזים חמצן.‬
‫חבל שלא הזמנת אותם לבוא, אבא.‬
‫תשכח מזה. אני מעדיף למות‬ ‫מאשר לתת למנוולים האלה להיכנס אליי הביתה.‬
‫שקט, רוזנדו!‬
‫הנה הזונה הזאת, דולורס,‬
‫שיוצאת להגנת החברים שלה.‬
‫תשתקי! את תמיד‬ ‫מבלבלת את המוח עם השקרים שלך.‬
‫מכשפה זקנה!‬
‫אל תדברי בחוסר כבוד לאמא שלי!‬
‫מה שהיא אמרה הוא אמת.‬
‫כולם יודעים שזנית עם רחינו.‬
‫אמא שלך היא הזונה, כלב!‬
‫תפסיקו!‬
‫הילריו!‬
‫תנגנו משהו!‬
‫זה השיר שלך!‬
‫"אני יודע היטב שאני בחוץ‬
‫"אבל ביום שאמות‬
‫"אני יודע שתצטרכי לבכות‬
‫"לבכות ולבכות!‬
‫"את תגידי שלא אהבת אותי‬
‫"אבל את תהיי מאוד עצובה‬
‫"וככה את גם תישארי‬
‫"עם כסף, בלי כסף‬
‫"אני אעשה מה שארצה‬
‫"והמילה שלי היא חוק"‬
‫מוכנים? אחת, שתיים...! קדימה, קטי!‬
‫קדימה!‬
‫תכסחי את הצורה לגרינגו המזוין‬
‫כדי שהוא ילמד לכבד אותנו, המקסיקנים.‬ ‫קדימה, קטי!‬
‫יופי, קטי.‬
‫לא, תניחי את זה, גיסה.‬
‫תטעמי מזה, הכנתי את זה בשבילך באהבה.‬
‫מה זה, רופינו?‬ ‫-זה נקרא "ננפיל נורטניו".‬
‫לא תמצאי יותר טוב מזה‬ ‫בשום מקום אחר חוץ מפרוספרידד.‬
‫זה חריף?‬
‫תטעמי. אם זה לא ימצא חן בעינייך,‬ ‫תירקי את זה.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫איך זה?‬
‫זה דליש!‬ ‫-דליש.‬
‫איך קוראים לזה?‬
‫ננפיל נורטניו.‬
‫אחר כך אכין לך אחד מבשר טלה.‬
‫הבשר המקומי שלנו תמיד יגרום לך סיפוק.‬
‫אבל קודם, תני לי לתת לך עוד טקילה.‬
‫פנצ'ו.‬
‫מה יש בננפיל נורטניו?‬
‫פשוט תאכלי, אל תשאלי.‬
‫זה דליש, אני מתה על זה.‬
‫מה זה?‬
‫בסדר, אבל אל תגידי שלא הזהרתי אותך.‬
‫ננפיל עשוי ממעיים, כבד, רחם וקיבה של חזיר‬
‫מבושלים ברוטב אגוזים.‬ ‫זאת מנת הדגל של האזור.‬
‫זה מעדן.‬
‫גיסה!‬
‫הנה הטקילה, בבקשה!‬
‫תמזוג לי עוד קצת.‬ ‫-כמובן.‬
‫עוד מישהו רוצה?‬
‫מה קורה, חבר'ה? תיקחו הפסקה קצרה.‬
‫קדימה.‬
‫בואי נביא אותם.‬
‫אל תהיו סתומים בתחת, בואו נרקוד.‬ ‫-גיסה.‬
‫בואי לרקוד איתנו.‬
‫אני לא אקבל "לא" בתור תשובה.‬
‫בואו.‬
‫בראבו!‬
‫בואו נצלם תמונה משפחתית!‬
‫תסתדרו מתחת לשעון!‬ ‫-רגע, סבתא חסרה.‬
‫בואי, אמא. אנחנו מצטלמים.‬
‫אני לא עושה את השטויות האלה!‬
‫את כן.‬ ‫-בואי, סבתא!‬
‫לעזאזל!‬
‫אל תטרטר אותי!‬ ‫-תעשו מקום לסבתא.‬
‫מה זה?‬
‫תגידו "ויסקי" לספירה של שלוש.‬ ‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫ויסקי!‬
‫רגע, פנצ'ו!‬
‫תיכנס לתמונה. אני אצלם עוד אחת איתך.‬
‫תודה, אחי. תצלם תמונה אנכית.‬ ‫-אחותי.‬
‫תגידו "ויסקי" לספירה של שלוש.‬
‫ויסקי!‬
‫בשלוש, חבר'ה.‬
‫אחת, שתיים...‬
‫אני רואה את רוזנדיטו ואת לופיטה‬ ‫מתנשקים מתחת לעץ!‬
‫תסתלקו מכאן!‬
‫הם מאוהבים!‬
‫תתחפפו, פרחחים!‬
‫הדבר הכי טוב שעשיתי בחיים‬
‫היה לעזוב את העיירה הקטנה הזאת‬ ‫ולעבור לבירה.‬
‫היי, פנצ'ו.‬
‫היא יפה כמו שאומרים?‬
‫אם היינו יכולים להיפטר מכל האנשים שם,‬
‫מקסיקו סיטי הייתה יכולה להיות‬ ‫המקום הכי יפה בעולם.‬
‫גיסי.‬
‫תסכים לקחת אותי לשם ולהראות לי אותה?‬
‫טוב...‬
‫תסכים?‬
‫אם אי פעם תהיה לנו הזדמנות,‬ ‫אני אראה לך כל מה שתרצי.‬
‫"נסתובב במעגל‬
‫"עד שרוזנדיטו יהפוך לחמור"‬
‫ילדים, הגיע הזמן ללכת לישון. לכו למיטות.‬
‫לא!‬
‫אז אני אלך להביא את החגורה.‬ ‫אני לא צוחקת אתכם.‬
‫מהר!‬
‫בואו נלך לישון.‬ ‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש...‬
‫לילה טוב, רוזנדיטו.‬
‫אני בדיוק כמוכם...‬
‫קוראים לנו "רייס..."‬ ‫-"הארנבים רייס".‬
‫אולי נמשיך במקום קצת יותר פרטי?‬
‫אני אוהבת סוד מוצלח.‬ ‫-גם אני! בואי.‬
‫כן.‬
‫ערב טוב, תסלחו לנו.‬
‫מספיק.‬
‫יודעים מה?‬ ‫-כן?‬
‫משקה אחד אחרון.‬ ‫-לא.‬
‫מה זאת אומרת, 15,000 פסו‬ ‫בשביל קצת בשר חזיר והודו מתובל?‬
‫אתה צוחק עליי.‬
‫טלה אחד שלם.‬
‫ארבעה ק"ג ננפיל,‬ ‫שלושה ק"ג חזיר, חמישה ק"ג גוואקמולי.‬
‫ובנוסף, חבית פולק,‬
‫עשרים ארגזי בירה, עשרה בקבוקי טקילה.‬
‫והאוהל והתאורה.‬
‫והכיסאות. תעשה לי טובה, רוזנדו.‬
‫תן לי לבדוק אם הילדים שלי יכולים לשים כסף,‬
‫אבא, סליחה רגע.‬
‫אפשר להוסיף את התשלום לחבר'ה‬ ‫לחשבון של המסיבה?‬
‫אמרת שאתה תשלם על זה!‬
‫רק על שלושת השירים הראשונים.‬
‫אנחנו חייבים על 16 השירים האחרים.‬ ‫תראה כמה הם כועסים.‬
‫זה בסך הכול 7,000 פסו.‬
‫תן לי לבדוק מה אפשר לעשות.‬
‫בסדר, אבא.‬
‫בואי, מותק.‬
‫איזה ציצים.‬
‫כן, תצלול פנימה.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫אפשר לדבר איתך לרגע?‬
‫כמובן, אבא. בהחלט.‬
‫לילה טוב, להתראות מחר.‬ ‫-בטח.‬
‫מה העניין?‬
‫בן, לא נעים לנו לבקש,‬
‫אבל גם אחרי שכולם שמו כסף,‬
‫אין לנו מספיק בשביל לשלם על המסיבה.‬
‫בטח, אין בעיה. כמה?‬
‫משקאות, אוכל ומוזיקה. 25,000 פסו.‬
‫וכמה יש לכם?‬
‫אחרי ששברנו את החסכונות שלנו,‬
‫חסרים לנו עדיין 10,500 פסו.‬
‫זה די הרבה בשביל מסיבת בית.‬
‫תנו לי לראות.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫אם יישאר משהו, אני אחזיר לך.‬
‫בואי נלך, מותק.‬
‫בסדר.‬
‫זהו זה.‬
‫משקה אחרון.‬ ‫-בסדר.‬
‫יש לי שאלה, גיסה.‬
‫הציצים והתחת ההורסים האלה הם טבעיים?‬
‫על-טבעיים.‬
‫הציצים שלי,‬
‫התחת שלי,‬
‫השיער.‬
‫הייתי הורגת בשביל גוף כזה.‬
‫גם אני.‬ ‫-לופה.‬
‫אחי אמר שאת יפה‬
‫אבל הכלב הזה לא אמר כמה את יפה.‬
‫את ממש מהממת!‬
‫אני הולכת.‬
‫אל תלכי.‬ ‫-כן.‬
‫תסלחו לי.‬
‫ביי.‬ ‫-המסיבה נגמרה.‬
‫ליל מנוחה.‬
‫המסיבה נגמרה.‬
‫שפכת את הטקילה.‬ ‫-עקשן.‬
‫עוד משקה אחד ושיר.‬
‫שיר לכולם!‬
‫"הו, ארץ מתוקה!‬
‫"שדותייך, זהב התירס‬
‫"מכרותייך‬ ‫ארמון מלך הזהב‬
‫"אנפות דואות על פני השמיים‬
‫"והבוהק הירוק של התוכים!‬
‫"ועוד כמה..."‬ ‫-היי, את.‬
‫תגידי לבעל האידיוט שלך לסתום את הפה,‬
‫ולמצוא לי קצת מבשר הברבקואה הזה.‬
‫אני רוצה עוד טאקיטו.‬
‫בסדר, סבתא.‬
‫אני לא מפסיקה לחשוב‬ ‫על איך שההורים שלך מדברים.‬
‫ועל נגני התזמורת השמנים!‬
‫אחיך רופינו לא הפסיק לעגוב עליי.‬
‫האחיות שלך מתייחסות אליי כמו לנסיכת מונקו.‬
‫עכשיו את רואה‬
‫שלא כולם בני מזל כמונו.‬
‫אתה יודע מי הבחור הכי בר מזל בעולם?‬
‫מי, יקירתי?‬
‫אתה.‬
‫את רוצה את זה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫שקט.‬
‫אל תעיר את הילדים, תזדרז.‬
‫שם.‬
‫הנה הוא מגיע.‬
‫בוא.‬
‫שקט.‬
‫פנצ'ו!‬ ‫-מה?‬
‫מישהו מציץ!‬
‫בני זונות.‬
‫רוצו!‬
‫בני זונות.‬
‫הם בחיים לא ישתנו.‬
‫לכו לעזאזל!‬
‫מה קרה, פנצ'ו?‬
‫מי זה היה? אוי, לא.‬
‫יקירתי.‬
‫אלה היו האחיינים שלי, חשוך בחוץ.‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫איפה היינו?‬
‫אני רוצה להרגיש את השרירים שלך.‬
‫את השרירים האלה.‬ ‫-כן!‬
‫זה טוב.‬
‫אל תעשה רעש, פנצ'ו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבא, אתה יודע מה זאת "נקמת מוקטסומה"?‬
‫זה מה שגרינגוס חוטפים כשהם מבקרים במקסיקו.‬
‫מה הבעיה, אלוף?‬
‫אני לא גרינגו, אבל נראה לי שחטפתי אותה.‬
‫גם אני.‬
‫אוי. בואו מהר!‬
‫קדימה.‬
‫אני חושבת שגם אני חטפתי אותה.‬
‫אם זאת ילדה,‬ ‫נקרא לה סוקורו, כמו הדודה שלה.‬
‫אם זה בן, חסינטו.‬
‫מה זה?‬
‫החיים לא הוגנים, גבר.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫למה החיים של פנצ'ו כל כך טובים‬
‫בזמן שאנחנו נדפקים על בסיס יומיומי?‬
‫מעניין מה אשתו של פנצ'ו חושבת עלינו.‬
‫זה קל, שאנחנו אפסים בלי סגנון או נימוסים.‬
‫והיא צודקת.‬
‫זאת האמת.‬
‫לפי המכונית שלהם, השעון שלו‬
‫והבגדים שלהם, הם שוחים בכסף.‬
‫תדמיינו את הארמון שהם בטח גרים בו.‬
‫והתכשיטים של הכלבה הסנובית הזאת.‬
‫העגילים, השעון, השרשרת, הצמיד.‬
‫אני מבינה בדברים כאלה,‬
‫התכשיטים עליה שווים משהו כמו 100,000 פסו.‬
‫והריח שלה, גלוריה. בושם צרפתי.‬
‫באמת?‬
‫טוב, זה לא הופך אותם‬ ‫לפחות חוטאים או מושחתים.‬
‫חסינטו... סליחה, חסינטה.‬
‫כמה שווה פנצ'ו?‬
‫ניחוש פרוע.‬
‫אני לא יודעת, אבל הרבה.‬
‫אולי מיליון דולר?‬
‫אל תהיי טיפשה!‬
‫אם יש לו מיליון דולר,‬
‫למה שהוא יבוא לעיירה הזאת שמלאה בגנבים?‬
‫אל תרביץ לי.‬ ‫-למי אכפת כמה יש לו.‬
‫אנחנו רק צריכים לדאוג שנקבל חלק מזה.‬
‫בטח.‬
‫לחיים!‬ ‫-אני איתך, אחי!‬
‫תראו.‬
‫דוד אמברוסיו!‬
‫טוב לראות אותך, מה שלומך?‬
‫טוב, בני.‬
‫תכיר את אשתי, מארי ואת הילדים שלי.‬
‫נעים מאוד.‬
‫גם לי, האב אמברוסיו.‬
‫הילדים שלך מקסימים.‬
‫אני מקווה שהם הוטבלו.‬
‫כמובן.‬
‫למעשה, טוני מתכונן‬ ‫לטקס הקומיוניון הראשון שלו, נכון?‬
‫נכון, אבא.‬
‫איזה חיוך נחמד.‬
‫אז סוף-סוף החלטת לבוא.‬
‫אני שמח, כי אם בגלל השנים שנטשת אותנו‬
‫ייגזר עליך להישלח לכור המצרף,‬
‫אז היעדרות מההלוויה של סבך,‬ ‫הייתה הכרטיס שלך לגיהינום.‬
‫לא הייתי מפספס אותה.‬ ‫הוא תמיד היה כמו אבא בשבילי.‬
‫לא היית מפספס אותה? כן, בטח.‬
‫באת לפרוספרידד‬
‫בגלל החמדנות לצוואה שלו,‬ ‫אבל אנחנו נדבר אחר כך.‬
‫כרגע, עלינו להזדרז עם הלוויה,‬
‫לפני שהריח יתחיל למשוך לכאן נשרים.‬
‫שנלך?‬ ‫-כן.‬
‫תהיה מוכן לסחוב.‬
‫לסחוב?‬ ‫-מה?‬
‫הז'קט הזה...‬
‫יום טוב לכולם.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫מתרומם מזדיין.‬
‫מוכנים?‬
‫מי ייתן ואלוהים ירחם על נשמתו. קדימה.‬
‫אלוהים כינס אותנו היום‬
‫כדי להיפרד לשלום מאדם דגול.‬
‫אבינו וסבנו היקר, פרנסיסקו רייס,‬
‫נח סוף-סוף על משכבו בשלום‬
‫ועלה לגן עדן כדי להיות עם אלוהים.‬
‫אך זיכרונו והדוגמה שהציב‬ ‫ימשיכו לחיות בלבבותינו לנצח.‬
‫איש של יושרה,‬
‫נדיבות, איש חרוץ והגון.‬
‫בעל טוב ואב וסב טוב אף יותר.‬
‫מי ייתן והמורשת שלו‬ ‫תמשיך לשפוך את אורה עלינו.‬
‫קרן אור בדרכנו...‬
‫נו, כבר, אמברוסיו.‬
‫תפסיק לזיין את השכל ותגמור עם זה.‬
‫אבא שלך תמיד היה בן זונה עלוב.‬
‫אז תעשה לזה כבר סוף כי נעשה חם.‬
‫אני מצטער, אמא. הבה נתפלל.‬
‫שמחי מרים, מלאת החסד,‬ ‫אלוהים עימך...‬
‫בואי, מותק.‬
‫תיפח רוחי.‬
‫צרות באות בצרורות.‬
‫הדבר האחרון שאנחנו צריכים כאן‬ ‫זה אותו ואת הפרוצה שלו.‬
‫אני אגיד לו מה אני חושב עליו.‬
‫תירגע, רוזנדו!‬
‫פרנסיסקו היה גם אבא שלו.‬
‫אל תעשה סצנה בלוויה שלו.‬
‫אמא. בן סנדקות.‬
‫מה שלומך?‬
‫תסלחו לי.‬
‫סליחה שלא יכולתי לבוא קודם.‬
‫את לא יכולה לתאר לעצמך‬ ‫כמה התעצבתי כששמעתי את החדשות.‬
‫בכיתי כל כך.‬
‫תחסוך ממני את השקרים שלך, מנוול חסר בושה.‬
‫אבא שלך היה חולה הרבה זמן,‬ ‫והוא מת כבר לפני שלושה ימים,‬
‫אבל אף פעם לא ביקרת אותו‬ ‫ולא באת לחלוק לו כבוד.‬
‫תפסיק להיות צבוע.‬
‫אני צריכה שאתה, הזנזונת שלך‬ ‫והגידול הממאיר שאתה קורא לו בן‬
‫תתחילו להתפלל כמו כולנו,‬
‫כדי שנסיים עם הקשקוש הזה,‬
‫ונלך לקרוא את הצוואה.‬
‫כן, אמא. קבלי את התנצלותי שוב.‬
‫תנחומיי, סבתא.‬
‫גם אני התעצבתי בגלל מותו של סבא.‬
‫עוף לי מהפרצוף, טחור!‬
‫הבה נמשיך. אבינו שבשמיים...‬
‫צהריים טובים לכולם.‬
‫צהריים טובים.‬
‫בהתאם להנחייתו האחרונה של מר פרנסיסקו,‬
‫אתחיל בקריאה‬
‫של צוואתו האחרונה.‬
‫בעיירה פרוספרידד,‬
‫פרנסיסקו רייס מתייצב בפניי.‬
‫הוא מצהיר שהוא מקסיקני מלידה,‬
‫כורה במקצועו‬
‫ואזרח בעיירה הזאת,‬
‫שבה הוא נולד ב-21 באפריל, 1897.‬
‫בהיותו בהכרה מלאה ובדעה צלולה,‬
‫ובתקווה שכיבדתם את משאלתו האחרונה‬
‫שכל משפחתו תהיה נוכחת‬
‫באירוע חגיגי זה,‬
‫הוא מכריז על הצוואה הבאה.‬
‫לנינים שלו, לבני הנינים שלו,‬
‫ולצאצאים נוספים שהוא אינו מכיר את שמם,‬
‫הוא מוריש מטבע של 20 פסו לכל אחד,‬
‫בתקווה שבאמצעות השקעתו בחוכמה,‬
‫הם יפלסו לעצמם דרך משלהם בחיים.‬
‫בן זונה!‬
‫תסתלקו!‬
‫החוצה!‬
‫לנכדיו היקרים,‬
‫רוזנדיטו, הילריו,‬
‫סוקורו,‬
‫רופינו,‬
‫חסינטו או חסינטה, כפי שהיא מעדיפה להיקרא,‬
‫רחיניטו וברטולה,‬
‫הוא מוריש את החמור שלו,‬
‫את הפרה, את תרנגול ההודו‬
‫ואת שלושת החזירים.‬
‫שיחולקו ביניהם כפי שהם ימצאו לנכון.‬
‫לכלתו, דולורס גרסיה,‬
‫מתוך הערכה על לילה אחד בלתי נשכח של תשוקה,‬
‫הוא מוריש את המדליון יקר הערך שלו‬ ‫של הבתולה מגואדלופה.‬
‫לבנו אמברוסיו,‬
‫שכנוצרי טוב,‬
‫וכנציגו של האל עלי אדמות,‬
‫אינו מאמין בדברים חומריים,‬
‫הוא מוריש תפילה אחת של "אבינו בשמיים",‬
‫ושלוש תפילות "אווה מריה".‬
‫לך תזדיין, אבא.‬
‫לבנו רחינו,‬
‫שמבין ילדיו היה היחיד שזכה להצלחה בחיים,‬
‫והגשים את חלומו להיות‬
‫פוליטיקאי גנב, מושחת ומוצץ דם,‬
‫הוא משאיר עותק יד שנייה עם הדגשות‬ ‫של "מחקר בדבר עקרוני המוסר".‬
‫אחד מהעותקים שממשלה חילקה בעיירה.‬
‫בואי נסתלק מכאן.‬ ‫-לבנו רוזנדו...‬
‫בואי.‬
‫שמבין השלישייה,‬
‫היה היחיד שהלך בעקבותיו‬
‫ועסק בכרייה,‬
‫הוא מוריש את המכוש שלו,‬ ‫את האת שלו ואת העגלה שלו,‬
‫כדי שיוכל להמשיך במאמציו‬ ‫להגשים את חלומו המגוחך למצוא‬
‫עורק זהב במכרה לה אספרנסה הישן.‬
‫לבת לווייתו האהובה במשך שנים רבות,‬
‫גברת פסקואלה ורגס גרסיה,‬
‫הוא מוריש רק את הכרת התודה שלו‬
‫ומאחל לה שזמנה בעולם הזה‬
‫לא יהיה ממושך מדי,‬
‫כדי שהיא תוכל להצטרף אליו בקרוב.‬
‫פרנסיסקו רייס המזוין!‬
‫היית חתיכת חרא עד הסוף!‬
‫אני מקווה שתירקב בגיהינום, בן זונה!‬
‫אם ככה,‬
‫אם הוא לא השאיר כלום לאף אחד מאיתנו,‬
‫מי, לעזאזל, קיבל את הבית ואת כל הרכוש שלו?‬
‫אם תרשי לי,‬
‫אני טרם סיימתי.‬
‫ולבסוף, זהו רצונו‬
‫למנות את יורשו הבלעדי‬
‫לשאר נכסיו,‬
‫כולל הבית, מכרה לה אספרנסה הישן,‬
‫עם כל מנהרותיו והקרקעות שמסביבו,‬
‫כמו גם כל הנכסים הניידים‬ ‫ונכסי דלא ניידי שעליהן,‬
‫והפריטים שבמהלך חייו‬
‫הוא שמר בקפדנות בכספת האישית שלו,‬
‫שעליה ממונה עבדכם הנאמן‬ ‫כאפוטרופוס, כמוציא לפועל וכמנהל.‬
‫היורש הוא נכדו פרנסיסקו,‬
‫שמבין צאצאיו‬
‫היה היחיד שעבודה קשה, מאמץ ומסירות...‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫אתה תצטרך לסלוח לי‬
‫אבל אני לא מאמין לאף מילה שקראת עכשיו.‬
‫אבא לא היה מזיין אותנו‬ ‫ומשאיר את הכול לפנצ'ו!‬
‫לא שמענו ממנו במשך יותר מ-20 שנה!‬
‫אני ממש מצטער, רוזנדו.‬
‫זה היה רצונו האחרון.‬
‫אל תאשים אותי,‬
‫אני רק השליח.‬
‫תקשיבו, בני זונות!‬
‫תעזבו את מר טוריביו בשקט!‬
‫אני הרי מכירה את פרנסיסקו הכלב הזה,‬ ‫ואני בטוחה שהצוואה אמיתית.‬
‫כמובן.‬ ‫-הוא תמיד דפק אותנו.‬
‫כל מה שאנחנו יכולים לעשות,‬
‫זה לקוות שפנצ'יטו ירחם עלינו‬
‫ויחלוק את הירושה שלו עם כולנו.‬
‫עוד שעועית?‬ ‫-לא, לולה.‬
‫אני בטוח שהשעועית מקצבת המזון של הממשלה‬
‫מעופשת ושיש בה תולעים.‬
‫היא תמיד עושה לי גזים איומים.‬
‫אני רוצה קצת, אמא.‬ ‫אני אוהב את היצורים האלה.‬
‫גם אני רוצה קצת, סבתא.‬ ‫-אני מצטערת, זה כל מה שהיה לנו.‬
‫סבתא חיסלה את כל השאריות אתמול בלילה.‬
‫לא השארת כלום בשביל פנצ'ו והמשפחה שלו?‬
‫לא הזמנת אותם לאכול איתנו?‬
‫אני כן, אבל ברגע שהם חזרו,‬
‫הם הלכו לחדר שלהם ולא יצאו משם.‬
‫מה אנחנו יכולים לתת להם לאכול?‬ ‫שעועית מעופשת?‬
‫טורטיות עבשות?‬
‫רק תדמיין את הפרצוף של כלתך.‬
‫מה אם נשחט תרנגולת או חזיר?‬
‫השתגעת?‬
‫אלה החיות שלי!‬
‫אני שומר אותן ליום ההולדת ה-15 של אשתי.‬
‫ייסורים ארורים!‬
‫כמה גרוע יותר כבר יכול להיות?‬
‫בפעם המיליון, תפסיק להתבכיין.‬
‫תתנהג כמו גבר!‬
‫במשך שנים אכלנו מה שאנחנו יכולים,‬ ‫מתי שאנחנו יכולים,‬
‫ואף פעם לא באת בטענות כמו כלבה קטנה.‬
‫נכון, אבל הייתה לי תקווה שאבא‬
‫ישאיר לנו משהו ששווה משהו‬
‫שישנה את מזלנו.‬
‫לא שמעת שלכלב הזקן הזה הייתה כספת?‬
‫זה נכון. שמעתי אותו מזכיר כספת.‬
‫גם אני שמעתי את זה.‬
‫מה יש בכספת הזאת, לעזאזל?‬
‫משהו בעל ערך, אני בטוח.‬
‫מי יודע, לעזאזל?‬
‫בטח מסמכים ישנים, כמה תמונות.‬
‫שום דבר ששווה משהו,‬
‫כי אני בטוחה שהמנוול הזקן הוציא כל פרוטה‬
‫על זונות ואלכוהול!‬
‫אומר זאת שוב.‬ ‫כמה גרוע יותר כבר יכול להיות?‬
‫אפשר?‬
‫תיכנס, בני!‬ ‫-תסלחו לי.‬
‫איפה הילדים?‬ ‫-הם ישנים.‬
‫הם חטפו מכת שמש אחרי התהלוכה.‬
‫אני מצטערת, בני. אין יותר אוכל,‬
‫אבל אני יכולה לשלוח את ברטולה להביא טמלה.‬
‫אל תדאגי, אמא.‬
‫אנחנו עדיין מלאים מהמסיבה.‬
‫אנחנו לא מרגישים כל כך טוב. נכון, מארי?‬
‫אתה בטוח, בן?‬
‫הטמלה צ'ילי ירוק של גברת פאנצ'ה‬ ‫הם הכי טובים שיש!‬
‫ויש לנו חשבון אצלה.‬ ‫-זה בסדר, אבא.‬
‫רק באנו להגיד‬
‫שאחרי שיחה מעמיקה‬
‫אנחנו חושבים שאנחנו מבינים‬ ‫איך אתם בוודאי מרגישים.‬
‫אנחנו חושבים‬ ‫שסבא חילק את נכסיו באופן לא הוגן.‬
‫זה באמת לא הוגן.‬ ‫-תירגעו.‬
‫למרות שקיבלתי את הבית, את המכרה ואת הקרקע,‬
‫שום דבר לא ישתנה מבחינתכם.‬
‫מה אמרתי לכם?‬
‫פנצ'ו הוא הבן הכי טוב בעולם!‬
‫בראיאן, דודינקה! תקראו למר פנקראסיו,‬
‫ותגידו לו להביא לנו חזיר וטקילה כדי לחגוג!‬
‫הילריו, לך תביא את הבחורים שלך!‬ ‫אנחנו צריכים מוזיקה!‬
‫תכף מיד!‬ ‫-תגיד לו שאני רוצה טלה!‬
‫וקצת עור חזיר, אבל בלי שיערות.‬
‫קדימה!‬
‫פראן, אני מרגישה נורא.‬
‫זה רק הנגאובר.‬
‫אלוף, תיזהר!‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, ישנוניים. ישנתם טוב?‬
‫פחות או יותר.‬
‫איפה אבא והאחים שלי?‬
‫הם יצאו לסידורים.‬
‫הם יחזרו אחר כך בשביל לקחת אותך לעיר.‬
‫אני מכינה לכם ארוחת בוקר נחמדה‬ ‫כדי לרפא את ההנגאובר.‬
‫אני בטוחה שהוא חמור.‬
‫הכנתי מרק חריף‬
‫וצ'ילקילס עם שלושה סוגי צ'ילי.‬
‫אני מתנצלת‬
‫אבל אני לא מרגישה טוב. תסלחו לי.‬
‫מותק, תאכלי משהו כדי להרגיע את הקיבה!‬
‫המאדאם לא אוהבת אוכל מקסיקני?‬
‫כלבה סנובית שכמותה.‬
‫זה לא העניין, סבתא.‬
‫ארוחת הערב לא עשתה לה טוב,‬ ‫היא הקיאה כל הלילה.‬
‫נכין לה תה עם אפאזוטה, ג'ימסונוויד...‬
‫אל תטרחי, אמא.‬
‫בוקר טוב, בן!‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫מוכן לנסוע לעיר?‬ ‫-אני מוכן.‬
‫לא נעים לי להטריח אותך,‬
‫אבל תוכל להלוות לי קצת כסף‬ ‫בשביל לשלם לגברת קאטה‬
‫על ארוחת הבוקר והצהריים?‬
‫פנצ'יטו!‬
‫אני יכולה לקבל משהו‬ ‫בשביל המשחה נגד טחורים שלי‬
‫ובשביל סיגריות?‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫אני אשמור את זה בשבילך.‬
‫לא.‬
‫בן, תעצור בצד לרגע.‬
‫כאן?‬ ‫-כן, בוא איתי.‬
‫תראה, בן.‬
‫כל זה שלך עכשיו.‬
‫עד איפה האדמה מגיעה?‬
‫רואה את הבית?‬ ‫-כן.‬
‫גבול הנכס מתחיל כאן איפה שהצלב‬
‫ומסתיים שם למעלה בהרים.‬
‫איך זה שאף פעם לא גידלתם יבולים‬
‫או בקר כדי להשתמש באדמה?‬
‫זה ברור שהיית יותר מדי זמן בעיר.‬
‫כל מה שצומח כאן זה עשבים וקקטוסים.‬
‫בעלי החיים היחידים‬ ‫הם נחשים שחורים, עכבישים,‬
‫ועקרבים ארסיים, נכון?‬
‫אם אתה והאחים שלי לא הייתם כל כך עצלנים,‬
‫הייתם מנצלים את האדמה הזאת‬ ‫בשביל להתקדם בחיים.‬
‫היא נשארה בדיוק כפי שהייתה כשעזבתי.‬
‫לא, פנצ'ו.‬
‫אנחנו לא סתם ישבנו בחיבוק ידיים,‬ ‫נכון, רוזנדיטו?‬
‫אנחנו עובדים מהזריחה ועד לשקיעה בכל יום.‬
‫וכדי להוכיח זאת, יש לנו הפתעה בשבילך.‬
‫אתה זוכר את המכרה הישן?‬
‫איך אני יכול לשכוח את מנהרת רפוחיו?‬
‫העברתי כאן את כל הילדות שלי בעזרה לסבא.‬
‫הוא נהג להביא אותך לכאן בכל שבת.‬
‫ובכן, המכרה שלך עכשיו.‬
‫אנחנו באים לכאן אחת לשלושה ימים.‬
‫ביצענו בדיקות, ניקינו ושרטטנו תוכניות.‬
‫תפתח את השער, בן.‬
‫במשך זמן רב,‬
‫סבא פרנסיסקו, רוזנדיטו ואני,‬
‫תכננו לפתוח את המכרה שוב.‬
‫תאמין או לא,‬
‫אני בטוח שמאחורי הסלעים האלה,‬
‫מסתתר עורק הזהב העשיר ביותר בעולם.‬
‫נכון, רוזנדיטו?‬ ‫-צודק במאה אחוז, אבא!‬
‫תשכח מהחלומות הישנים האלה.‬
‫לפי סבא,‬
‫שידע יותר מכולם,‬
‫הזהב שהיה כאן נגמר כבר לפני שנים.‬
‫אין מצב, בן!‬
‫אפילו הגרינגוס המזוינים והקנדים‬
‫באו לבדוק את המכרה הזה.‬
‫כמו להקת נשרים בלונדיניים!‬
‫בדיוק כמוך, פנצ'ו.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫עד כמה שאני זוכר,‬
‫אתה נאחז בפנטזיה הזאת.‬
‫ותראה! גם אחרי 20 שנה,‬ ‫הודות לעצלנות שלכם, שום דבר לא השתנה.‬
‫כי הייתי זקוק לשותף ולכסף בשביל להתחיל.‬
‫אבל עכשיו כשאתה עשיר ושאתה כאן,‬
‫נוכל לעשות את זה סוף-סוף!‬
‫תקשיב לי, אבא. אל תבין אותי לא נכון,‬
‫אבל חזרתי רק לכמה ימים‬
‫בשביל הצוואה והלוויה.‬
‫אז כדאי שאזדרז‬
‫אם אני רוצה שהכול יסתדר.‬
‫עדיף שניסע לעיירה‬
‫כדי לטפל בעניינים‬ ‫עם הנוטריון ועם הסנדק שלי.‬
‫קדימה.‬
‫תבטיח לי שתחשוב על המכרה.‬
‫אני נשבע שנוכל להיות מולטי-מיליונרים.‬
‫אני מבטיח לחשוב על זה.‬
‫קדימה, בואו נלך.‬
‫- ביינסטאר בנק -‬
‫טוב, אבא, תאחל לי בהצלחה.‬ ‫ניפגש בקנטינה ואספר לך איך הלך.‬
‫טוב, אל תיתן‬ ‫לרחינו הכלב הזה לעשות לך בעיות.‬
‫הוא מומחה לשוחד ולעסקאות מתחת לשולחן.‬
‫תיזהר. תשגיח על הארנק שלך.‬
‫להתראות.‬ ‫-בסדר.‬
‫לפני שנקנה את הנכס של משפחת רייס,‬
‫אנחנו צריכים קודם‬ ‫לוודא אם יש זהב בחור המסריח הזה.‬
‫בטח, אלכס. עלינו להיזהר מאוד עם ראש העיר.‬
‫יכולתי לראות תכף ומיד‬ ‫שמר רייס הוא נוכל ותאב בצע.‬
‫איזה חתיכת חרא.‬
‫וההתגלמות המושלמת‬ ‫של מקסיקני בן זונה וחלקלק.‬
‫יום טוב.‬
‫שלום.‬
‫איפה המשרד של מר רייס?‬
‫שם.‬ ‫-תודה.‬
‫יום טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫אני מבקש לראות את מר רייס.‬
‫הוא מצפה לך?‬
‫למרבה הצער, לא. אבל אני האחיין שלו‬
‫וקיוויתי שהוא יסכים להיפגש איתי.‬
‫אתה קרוב המשפחה של ראש העיר מהבירה?‬
‫זה שקיבל את הירושה של מר פרנסיסקו?‬
‫פרנסיסקו רייס, לשירותך.‬
‫אני רואה שהחדשות מתפרסמות מהר בעיירה הזאת.‬
‫אוי, לא.‬
‫אני מצטערת‬ ‫אבל ראש העיר הוא אדם עסוק מאוד.‬
‫אבל במיוחד בשבילך,‬
‫אני אשאל את קומנדנטה רייס.‬
‫הוא אחראי על לוח הזמנים שלו.‬
‫אני מעריך זאת מאוד.‬
‫תודה רבה.‬
‫מה קורה, רחיניטו?‬
‫אתה לא זוכר אותי?‬
‫אני בן דודך פנצ'ו!‬
‫אני מצטער שלא יצא לנו לדבר אתמול.‬
‫מה קורה, פנצ'ו?‬
‫חזרת רק בשביל הירושה?‬
‫אל תהיה טיפש.‬
‫רחיניטו, אתה חושב‬ ‫שאני יכול לראות את הסנדק שלי?‬
‫קודם כול, אל תקרא לי רחיניטו.‬
‫אני קומנדנטה רייס.‬
‫האמת היא שראש העיר‬ ‫לא יכול לראות אותך בלי פגישה.‬
‫אני מבין, קומנדנטה.‬ ‫תוכל להגיד לו שאני כאן?‬
‫באתי לבדוק את הניירת של הבית.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫אבדוק את הלו"ז שלו‬ ‫כדי לקבוע לך פגישה טנטטיבית בשבוע הבא.‬
‫בינתיים, שב. יש לי הרבה עבודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫התפוח לא נופל רחוק מהעץ.‬
‫קח את זה כדי להעביר את הזמן.‬
‫צפויה לך המתנה ארוכה.‬
‫תודה, מותק.‬
‫אני מעריך את עזרתך עם הגרינגוס.‬
‫אני אקפוץ מאוחר יותר הערב‬ ‫לשיעור נוסף באנגלית.‬
‫ביי, יקירי.‬
‫בן הסנדקות היקר שלי!‬ ‫אני כל כך שמח לראות אותך.‬
‫גם אני.‬
‫למה אתה יושב שם?‬
‫קיוויתי להיפגש איתך.‬
‫איך מתייחסים אליך בעיירה?‬
‫בסדר גמור. אתה מכיר את פרוספרידד.‬
‫האידיוט הזה אמר לך שאתה לא יכול להיכנס?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫אני קצת ממהר, יש לי רק כמה ימים‬
‫לטפל בענייני הבית והירושה.‬
‫תקשיב, רחיניטו!‬
‫פנצ'ו הוא כמו בן בשבילי,‬ ‫והוא חופשי להיכנס מתי שירצה.‬
‫הבנת?‬
‫כמובן, אבא!‬
‫כמה פעמים ביקשתי ממך‬ ‫לא לקרוא לי "אבא" כאן?‬
‫עוד יאשמו אותי בנפוטיזם.‬
‫לך תמצא משהו לעשות.‬
‫ותדאג שאף אחד לא יפריע לי‬ ‫כדי שאוכל לדבר עם בן הסנדקות שלי.‬
‫תיכנס.‬ ‫-להתראות, קומנדנטה.‬
‫לא יכול להיות מושחת יותר מזה!‬
‫הוא נפגש רק עם גרינגוס מזוינים‬
‫ועם בחורים עשירים עם קשרים, נכון?‬
‫שב, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫מה עשית בכל הזמן הזה?‬
‫מה אני יכול להגיד?‬
‫ההתחלה לא הייתה קלה‬ ‫כשרק הגעתי למקסיקו סיטי.‬
‫אתה יודע שהעירוניים האלה‬ ‫יכולים להיות ממש חלאות.‬
‫הם התייחסו אליי כמו לאשפה.‬
‫המצב השתנה‬
‫כשסיימתי את הלימודים וקיבלתי עבודה טובה.‬
‫התחתנתי, יש לי שני ילדים נפלאים.‬
‫ועכשיו חזרתי לכאן, לפרוספרידד.‬
‫אני רואה שעברת למפלגה אחרת.‬
‫הו, בן.‬
‫הזמנים השתנו.‬
‫מפלגת PRI כבר לא משרתת את המדינה הזאת.‬
‫היא נהרסה בגלל שחיתות וחסינות בפני החוק.‬
‫ואז ניסיתי את PAN, אבל זה היה אותו הדבר,‬ ‫רק שהם צבועים יראי אלוהים.‬
‫והיום, תחת ידיו של הנשיא שלנו,‬
‫המדינה עוברת את המהפך הרביעי שלה.‬
‫המצב טוב מתמיד!‬
‫ובאורח פלא, הוא שם קץ לשחיתות ולחסינות.‬
‫אבל אני בטוח שאתה כאן‬
‫בעניין הירושה של סבא שלך.‬
‫למען האמת, חוץ מזה שרציתי לבקר אותך,‬
‫קיוויתי שתוכל לעזור לי עם הניירת של הבית,‬
‫וכדי לקבל את הדברים שלי מהנוטריון.‬
‫אל תדאג בקשר לכל זה, אני אעזור לך בשמחה.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫אבל לפני שתוכל לקבל לידיך את הרכוש‬ ‫ולרשום הכול על שמך,‬
‫עליך להתעדכן בנוגע‬ ‫להוצאות של הנכס ולמשכנתא‬
‫ולשלם את החובות שטרם נפרעו לעירייה.‬
‫באיזה סכום מדובר?‬
‫זה לא כולל ריבית או קנס על תשלום באיחור.‬
‫המשפחה שלך לא שילמה‬ ‫חשבונות או ארנונה במשך שנים.‬
‫זה הרבה?‬
‫אני לא בטוח שהבית והקרקע שווים כל כך הרבה.‬
‫האם יש דרך כלשהי שנוכל להגיע להסדר?‬
‫פרנסיסקו, לעזאזל!‬
‫רק עכשיו אמרתי לך שהנשיא שם קץ לשחיתות!‬
‫תראה בעצמך.‬
‫- חוברת המוסר -‬
‫חוץ מזה, תפסיק עם ההצגה.‬ ‫זה ברור שאתה מיליונר. אבל בסדר.‬
‫אתה יודע שתמיד היית האחיין האהוב עליי.‬
‫ולכן אני אעזור לך.‬
‫באמת?‬
‫איך?‬
‫אני אתן לך שתי אפשרויות.‬
‫אני שומע.‬
‫האפשרות הראשונה היא‬ ‫ליישב את החוב בתשלום אחד,‬
‫ואני אמחק את הריבית שנצברה ואת הקנסות.‬
‫והאפשרות השנייה?‬
‫תמכור לי את הנכס.‬ ‫-מה, את כולו?‬
‫הבית, המכרה והקרקע?‬ ‫-הכול.‬
‫מה יקרה למשפחה שלי?‬
‫אני ארשה להם להמשיך לגור שם‬
‫לפחות עד שאמא שלי תמות.‬
‫לאחר מכן,‬
‫הטפילים האלה שאתה קורא להם המשפחה שלך‬
‫יצטרכו למצוא פתרון בעצמם.‬
‫תסלח לי, אבל אני לא יכול לעשות להם את זה.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫זאת כל העזרה שאני יכול להציע.‬
‫למען האמת, אני מעוניין מאוד לקנות את הנכס.‬
‫תן לי לחשוב על זה.‬ ‫אני בין הפטיש והסדן כאן.‬
‫אין בעיה.‬
‫אבל אל תיקח יותר מדי זמן,‬ ‫תשלומי הריבית ממשיכים לתפוח.‬
‫תסלח לי בבקשה, אבל כפי שאתה רואה,‬
‫המדינה זקוקה לי, וההמונים הנאצלים ממתינים.‬
‫אני מבין.‬
‫תסתכלו.‬
‫וואו.‬
‫תראו את השמלה הזאת! נכון שהיא יפה?‬
‫חושבות שיהיה לה אכפת אם אקח אותה?‬ ‫-היא אפילו לא תשים לב, יש לה כל כך הרבה.‬
‫חותנת!‬
‫תראי!‬
‫אלה הדברים הטובים, התכשיטים שלה!‬
‫תפסיקו, כלבות גנבות! תחזירו הכול למקום!‬
‫תחזירו! איך אתן מעזות לגנוב ממני?‬
‫גם את, פרוצה זולה!‬
‫לכי להזדיין, זונה!‬
‫איך קראת לי?‬
‫- הנשר והנחש‬ ‫קנטינה -‬
‫לחיים, חבר.‬ ‫-לחיים.‬
‫קסטולו, תביא לנו בקבוק ובירה לכולם!‬ ‫פנצ'ו מזמין!‬
‫היי.‬ ‫-בוא הנה, בן.‬
‫אתה משלם את החשבון שלהם?‬ ‫הוא כבר יותר מ-3,000 פסו.‬
‫בטח.‬
‫בוא הנה, תביא כיסא.‬
‫תראו, חברים.‬
‫זה הבן שלי, פרנסיסקו, זה שסיפרתי לכם עליו.‬
‫הבחור הכי טוב והכי מבריק במשפחת רייס.‬
‫תודה. שלום.‬ ‫-זוכרים אותו?‬
‫בטח, נפגשנו קודם במשרד של רחינו.‬
‫נכון, זה היית אתה.‬
‫לא ידעתי שזה היה פנצ'ו. ברוך שובך.‬
‫איך הלך עם הכלב הזה רחינו?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫מתברר שלנכס יש חוב גדול‬
‫ושאני לא אוכל‬ ‫לקבל אותו לידיי עד שהחוב ישולם.‬
‫אלה השטויות האופייניות של רחינו.‬
‫היית צריך פשוט לשלם את זה כדי להשתיק אותו.‬
‫זה העניין, אבא.‬
‫לא שילמתם כלום במשך כל כך הרבה שנים...‬
‫נדבר על זה אחר כך.‬
‫בדיוק אמרתי לחברים שלי‬
‫שאתה תלווה לי את הכסף‬ ‫בשביל לפתוח מחדש את מכרה לה אספרנסה הישן.‬
‫שמעתי אותו אומר את זה. אני נשבע באלוהים.‬
‫מזל טוב, פנצ'ו.‬
‫אני מקווה שתוכל סוף-סוף‬ ‫להגשים את החלום של אבא שלך.‬
‫בכנות, רוזנדו,‬
‫יש לך מזל שיש לך בן כל כך נהדר.‬
‫לא רק שהוא טוב,‬
‫הוא גם סתום בכסף!‬
‫וללא ספק,‬
‫הוא המוצלח ביותר מבין כל הילדים שלי.‬
‫"בעיירה, יושבים ליד שולחן בקנטינה,‬
‫מוצאים אנו שישה עד שמונה גברים..."‬
‫הנה הם!‬
‫בחייך, בן. תן טיפ לגיס שלך.‬
‫ותשלם לבחורים שישירו לנו כמה שירים.‬
‫בטח, אבא.‬
‫לחיים, רבותיי!‬
‫פנצ'ו המזדיין!‬
‫אין קליטה.‬
‫עיירה מזוינת!‬
‫גנבות מזוינות!‬
‫הן לא יודעות עם מי יש להן עסק. כלבות!‬
‫רק תחכה עד שתראה את הבנות‬
‫בבית הבושת של החתן שלי.‬
‫שלום, פלורסיטה.‬ ‫-שלום.‬
‫איפה החתן שלי והילדה?‬
‫הם למעלה.‬
‫אני אוסיף את הבנות לחשבון שלך.‬ ‫תסגור את החשבון עם הבוס.‬
‫בסדר.‬
‫בואי, מותק. אני מרגיש רומנטי.‬
‫תקשיבו, בנות.‬
‫תטפלו יפה בבן שלי פנצ'ו.‬
‫ודאגו שהוא ייהנה.‬
‫קטרינה, תוודאי שהוא יהיה מרוצה‬ ‫כי הוא משלם על זה.‬
‫נכון, בן?‬ ‫-בטח, אבא.‬
‫שלום, פנצ'ו.‬
‫מי מאיתנו מוצאת חן בעיניך?‬
‫או שאולי אתה מעדיף שלישייה?‬
‫לא, תודה, גבירותיי. אני פשוט אחכה להם כאן.‬
‫שבו, אזמין אתכן לטקילה בזמן שאנחנו מחכים.‬
‫פנצ'ו! איזה משבית שמחות.‬
‫אתה בטוח שאתה בן למשפחת רייס?‬
‫כן, לצערי.‬
‫שב.‬
‫מנואלה, תביאי בירה!‬
‫לא.‬
‫תפסיקי לבכות, מותק.‬
‫העיניים הגדולות והיפות האלה יהיו נפוחות.‬
‫אני בטוח שזאת רק הייתה אי הבנה.‬
‫אף פעם לא אמרו עליי‬ ‫דברים איומים כל כך, רופינו.‬
‫חוץ מזה, פנצ'ו עזב מוקדם הבוקר,‬
‫ואני חושבת שהוא שכח מאיתנו לגמרי.‬
‫די כבר. הנה, תשתי עוד קצת טקילה.‬
‫תשתי את זה ותשכחי מפנצ'ו.‬
‫הוא בטח נתקל באיזו אקסית שלו‬ ‫והוא קצת מכייף איתה.‬
‫אתה חושב שפנצ'ו יבגוד בי, רופינו?‬
‫בחיי.‬
‫אני לא יודע אם אחי עדיין כזה שובב,‬
‫אבל כשהוא היה צעיר יותר,‬
‫המזדיין השכיב כל בחורה בעיר.‬
‫אוי, לא!‬
‫היי.‬
‫אף אחת מהן לא הייתה יפה כמוך.‬
‫לאף אחת מהן לא היו עיניים יפות כאלה.‬
‫כן.‬
‫או גוף כל כך לוהט.‬
‫אתה מתכוון לזה, רופינו?‬
‫אתה באמת חושב שאני יפה?‬
‫יפה יותר ממלאך.‬
‫לא, אני לא מלאך.‬
‫את יפה יותר ממריה הבתולה.‬
‫רופינו.‬
‫ברור שאני יכול להשיג לך עבודה‬ ‫במועדון חשפנות על רמה בעיר.‬
‫חסינטה המזדיינת!‬
‫אמרתי לך, לקוחות לא יכולים‬ ‫ללכת בלי לשלם קודם!‬
‫תפסיק להרביץ לי, לופה.‬
‫הוא אמר שהוא הולך להשתין‬ ‫אבל הוא ברח דרך החלון.‬
‫אל תמכרי לי את השקרים האלה!‬
‫את זונה פשוטה שמפלרטטת עם כל בחור שנכנס!‬
‫זה מה שמגיע לך!‬
‫מספיק!‬
‫אתה בסדר, אחי?‬
‫תקשיב לי, לופה.‬
‫אתה לא יכול להתייחס ככה לאחי. תפסיק עם זה.‬
‫אה, כן?‬
‫מתברר שלסנוב הקטן בכל זאת יש ביצים.‬
‫אני אשאיר עליך מזכרת ממני.‬ ‫-אז בוא נראה אותך!‬
‫אמרת שיש לך ביצים? בוא!‬
‫רק דיבורים ולא מעשים.‬
‫מספיק, גואדלופה.‬
‫אל תהיה מפלצת.‬
‫פנצ'ו יחשוב שאנחנו חבורה של חיות.‬
‫תראה.‬
‫למה שלא אביא לכם קצת טקילה,‬
‫כדי שתוכלו להירגע ולשתות משהו?‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫תודה, אחי.‬ ‫-מצטער על זה.‬
‫אבל אם אני לא קשוח איתן,‬
‫העסק נדפק.‬
‫זה לא סיפור גדול. בוא נשכח מזה.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים, אחי.‬
‫זה מספיק.‬
‫אבל תקשיב לי,‬
‫בשביל שהכול בינינו יהיה בסדר,‬
‫אני חושב שאתה צריך‬ ‫לשלם על המשקאות ועל הבנות.‬
‫כן, כמובן.‬
‫מה קורה, בן? הכול טוב?‬
‫אתה נהנה?‬
‫בטח, אבא.‬
‫הגענו.‬
‫זה טוב, בן.‬
‫טוב מאוד.‬
‫בוא, בן.‬
‫נבקש מאמא שלך‬
‫להכין לנו ארוחת ערב‬ ‫כדי שנוכל לישון טוב יותר.‬
‫אני כבר מגיע.‬ ‫אני אבדוק מה שלום מארי והילדים.‬
‫לא ראיתי אותם כל היום.‬
‫אמרתי לך להתנהג כמו גבר,‬ ‫אל תהיה כזה נמושה.‬
‫ככה מפנקים אישה יותר מדי.‬
‫אני כבר בא.‬
‫בסדר, פנצ'ו.‬
‫מי זה?‬
‫מי עוד זה יכול להיות, אהובתי?‬ ‫זה אני, פנצ'ו. בעלך.‬
‫תפתחי, מריה אלנה.‬ ‫-אני באה.‬
‫פנצ'ו!‬
‫מה את עושה עם המקל הזה?‬ ‫-עלינו לעזוב תכף ומיד.‬
‫היה לי יום נוראי.‬
‫אני שונאת את המשפחה שלך יותר בכל יום.‬
‫מותק, מה קרה?‬
‫אמא שלך הרעילה אותי עם תה צמחים,‬ ‫וכל היום הייתי מעולפת.‬
‫ואז האחיות שלך נכנסו‬ ‫כדי לבדוק מה הן יכולות לגנוב.‬
‫הם נגעו בכל הבגדים והתכשיטים שלי‬ ‫ואני כל כך כעסתי‬
‫שהסתבכתי בקטטה עם הזונה הזאת גלוריה!‬
‫מה את...?‬ ‫-פנצ'ו!‬
‫יש עוד משהו‬
‫אבל אני לא רוצה שהילדים ישמעו.‬
‫מה קרה?‬
‫אחרי שזה קרה, אחיך רופינו נכנס לחדר שלנו‬
‫וניסה לכפות את עצמו עליי בכוח.‬
‫מותק, אני חושב שאת שותה יותר מדי.‬
‫לא.‬ ‫-כן, אני חושב ככה.‬
‫את שותה יותר מדי,‬
‫אולי המשפחה שלי‬ ‫הם לא האנשים הכי מנומסים,‬
‫אבל לגנוב, להרעיל ולכפות את עצמם עלייך?‬ ‫מצטער, אבל הם לא היו עושים את זה.‬
‫לא, אבא. אמא צודקת.‬
‫בני הדודים גנבו ושברו את האייפדים שלנו.‬
‫זה נכון! הילדים החצופים האלה‬ ‫חתכו לברבי את הראש.‬
‫ותראה.‬
‫הם הוציאו את המילוי מהדובי שלי.‬
‫אלוהים. זה לא טוב.‬
‫אני אצטרך להחליף איתם מילה.‬
‫זה לגמרי לא מקובל.‬
‫למשפחה שלי נמאס מכם.‬
‫הם מפוחדים.‬
‫איך אתה חושב שמישהו כאן‬ ‫מסוגל בכלל לפגוע במשפחה שלך?‬
‫אנחנו כל כך שמחים שאתם כאן.‬
‫נכון, משפחה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אני יודע, אבל אני מאמין למארי ולילדים שלי.‬
‫זאת בוודאי התנגשות תרבותית.‬
‫אשתך והילדים שלך עשירים ומפונקים,‬
‫הם לא רגילים למנהגים הכפריים שלנו.‬
‫סליחה?‬
‫אני מצטערת שאני בוטה,‬
‫אבל לאשתך יש בעיית שתייה רצינית.‬
‫היא לא הפסיקה לשתות מאז שהגיעה.‬
‫אמא, אני נשוי לה כבר 15 שנה.‬
‫ובכל הזמן הזה, היא אף פעם לא השתכרה.‬
‫תרשו לי להיות ברור,‬ ‫ברגע שאפתור את העניינים עם הנוטריון,‬
‫אני מקווה שכבר מחר, אני חוזר לעיר!‬
‫הבנתם?‬
‫מר פנצ'יטו, זה כל כך מביך,‬
‫אבל לפני שתחזור, אני צריכה לבקש ממך טובה.‬
‫איזו?‬
‫הילריו ואני רוצים שאתה וגברת מארי‬
‫תהיו הסנדקים של הילד שלנו.‬
‫השתגעת, פנפילה?‬
‫פנצ'ו יהיה הסנדק של התאומים שלי.‬
‫שתיכן משוגעות על כל הראש,‬
‫דיברתי עם דוד אמברוסיו‬
‫ושריינתי את הכנסייה,‬ ‫כדי שפנצ'ו יטביל את הילדים שלי.‬
‫מכשפות שכמותכן! אל תדברי ככה לאשתי!‬
‫חוץ מזה, פנצ'ו כבר הסכים‬ ‫להפיק את האלבום שלי.‬
‫אתה יכול קודם‬ ‫לתת לי כסף בשביל כמה פרות?‬
‫לעזאזל אתכם! לופה ואני צריכים כסף‬ ‫כדי להעסיק עוד בנות בבית הזונות.‬
‫הוא מלווה לנו את הכסף‬ ‫בשביל משאית ואקדח שעובד.‬
‫זה כבר לא עובד.‬
‫בשם אלוהים!‬
‫אם אתם לא מסוגלים להתנהג באופן תרבותי,‬ ‫כולכם יכולים להסתלק.‬
‫תודה, אבא.‬
‫אתם מתנהגים כמו נשרים שמתנפלים על נבלה.‬
‫האדם היחיד שפנצ'ו יעזור לו הוא אני.‬
‫הוא עוזר לפתוח מחדש את המכרה.‬
‫הוא כבר הבטיח, נכון?‬
‫אבא...‬ ‫-פנצ'ו המזדיין.‬
‫אל תהיה מטומטם.‬
‫תגיד לכולם ללכת לעזאזל.‬
‫אם היית חכם יותר,‬
‫היית עוזב הלילה.‬
‫אם לא תעשה את זה, לפני שתשים לב,‬
‫החבורה העלובה הזאת של טפילים מוצצי דם‬
‫ישאירו אותך עירום לגמרי, אידיוט.‬
‫תתעלם ממנה, היא סנילית.‬
‫סבתא פסקואלה צודקת.‬
‫עשיתי טעות ענקית כשחזרתי.‬
‫אני הולך!‬
‫רגע!‬
‫חכה רגע!‬
‫אמרתי לכם, בני זונות.‬
‫אני מקווה שלא הרגנו‬ ‫את האווזה שמטילה את ביצי הזהב.‬
‫סוף-סוף הגענו הביתה.‬
‫תודה לאל.‬
‫חשבתי שלעולם לא נצא מהעיירה המקוללת הזאת.‬
‫אני מסכים איתך, מותק. בחיים לא נחזור לשם,‬
‫ולעולם לא נצטרך‬ ‫לראות את המשפחה האיומה שלי שוב.‬
‫הפתעה!‬
‫מה קרה, פנצ'ו? מה לקח לכם כל כך הרבה זמן?‬
‫אני מקווה שזה בסדר‬ ‫אבל הרשינו לעצמנו להרגיש בבית‬
‫והכנו לכם ארוחת צהריים כדי לקבל את פניכם.‬
‫השבח לאל שהגעתם הביתה בשלום!‬
‫אתה רואה, פנצ'ו?‬
‫אמרתי לך שלעולם לא תיפטר מאיתנו!‬
‫לא! לא ככה!‬
‫פראן.‬ ‫-מה? לא!‬
‫תתעורר.‬
‫יש ניידת משטרה בחוץ. אני פוחדת לצאת החוצה.‬
‫לך תראה מי זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫מה קורה? מה כל המהומה הזאת?‬
‫סליחה שאני מפריעה לך בשעה כזאת,‬
‫אבל אנחנו ממש זקוקים לעזרתך!‬
‫מה קרה?‬
‫תפסו את רופינו האידיוט מוכר סמים בכיכר,‬
‫ובן דודך רחיניטו רוצה להכניס אותו לכלא.‬
‫הבעיה היא שזאת העבירה השישית שלו.‬
‫הקוף הזה רוצה לשלוח אותו לכלא פדרלי.‬
‫אם זה יקרה,‬ ‫אין מספיק זהב בעולם בשביל לשחרר ואתו.‬
‫תנו לי לדבר עם רחיניטו. לעזאזל אתכם.‬
‫שאלוהים יברך אותך!‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫אתה אדם כל כך טוב.‬
‫ערב טוב, קומנדנטה.‬
‫מה קורה? ההורים שלך סיפרו לך מה אחיך עשה?‬
‫כן. לכן אני כאן.‬
‫יש דרך שנוכל לפתור את העניין?‬
‫תראה, פנצ'ו.‬
‫אני לא יכול לתת לו ללכת‬ ‫בשביל פחות מ-10,000.‬
‫אחי! תאום הנפש שלי. אתה אדם כל כך טוב,‬
‫תשלם לו מה שהוא רוצה,‬ ‫אני מבטיח לשלם לך בחזרה.‬
‫יש לי רק 3,000, אז זאת החלטה שלך.‬
‫קח את זה או תשכח מזה.‬
‫לעזאזל, פנצ'ו.‬
‫אתה מנצל אותי כי אנחנו קרובי משפחה.‬
‫תן לו לצאת.‬
‫תודה, אחי.‬
‫ברצינות, תודה. אתה מלאך, גבר.‬
‫אני מבטיח להחזיר לך. אני אחזיר לך כפול!‬
‫קדימה, בחורים.‬
‫- משטרה עירונית -‬
‫בוקר טוב, ישנוני. למה קמת כל כך מאוחר?‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫בגללכם הייתי ער כל הלילה.‬
‫להכין לך ארוחת בוקר?‬
‫רוצה ביצים? צ'ילקילס?‬
‫אני לא רוצה כלום.‬ ‫תקשיבי לי טוב כדי שתוכלי להגיד גם לאחרים.‬
‫אני לא מבקש מכם כלום‬ ‫ואני מקווה שגם אתם תעשו את אותו הדבר.‬
‫ברגע שאסדיר את כל העניינים עם הנוטריון,‬
‫אני עוזב לנצח, שמעת אותי?‬
‫בוקר טוב, בן!‬
‫מה נכנס בו?‬
‫זה בטח משהו שהוא אכל.‬
‫אני יודע איך לעודד אותו.‬
‫בוא איתי, בן.‬
‫תסלח לי, גיסי! אני כל כך נבוכה.‬
‫לא ידעתי שאתה כאן.‬
‫אל תדאגי, כמעט סיימתי.‬
‫לא, תקשיב.‬
‫אנחנו אסירי תודה על מה שעשית אתמול בלילה.‬
‫רופינו ואני רוצים להודות לך.‬
‫אל תדאגי, גיסה,‬ ‫עם קצת מזל, הוא יחזיר לי יום אחד.‬
‫למה לחכות?‬
‫רופינו שלח אותי לתת לך מקדמה.‬
‫אלוהים.‬
‫מה דעתך?‬
‫לעזאזל על הכול. למה לא?‬
‫בואי הנה.‬
‫בואי.‬ ‫-חכה רגע.‬
‫כן.‬
‫אה, כן.‬
‫כן, בוא.‬
‫חלאות.‬
‫פנצ'ו!‬ ‫-מה קרה, מותק?‬
‫אתה לא יכול ללכת לנוטריון? חיכינו כל היום.‬
‫ללכת לאן, בדיוק?‬
‫כבר מחשיך ומסוכן להסתובב בדרכים.‬
‫זוכר את החבר שלך מפאצ'ה ואת הבחורים שלו?‬
‫אני אחכה.‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה הוא.‬
‫הוא כאן.‬
‫הכספת כאן!‬ ‫תעזרי לי עם המזוודות, לופיטה.‬
‫הכספת כאן!‬
‫לופיטה.‬
‫צהריים טובים, מר רייס.‬
‫צהריים טובים, אדוני.‬ ‫אני שמח שסוף סוף הגעת.‬
‫סליחה על העיכוב.‬
‫למען האמת,‬
‫לא קל להזיז את המפלצת הזאת.‬
‫אני רואה שהיא ענקית.‬ ‫-כן.‬
‫יש לך תעודת זהות?‬ ‫-כמובן.‬
‫בוא נראה.‬
‫מה נעשה?‬
‫מושלם.‬ ‫-תודה.‬
‫מלבד הכספת,‬
‫אני צריך לתת לך את שטר החוב‬
‫ומכתב שסבא שלך השאיר לך.‬
‫כן.‬
‫איפה נוכל לטפל במסמכים?‬
‫אתם יכולים להיכנס לחדר האוכל.‬
‫לא, תודה. אנחנו זקוקים לפרטיות. מכאן.‬
‫בחורים, תורידו את הכספת מהמשאית!‬
‫תשגיחי עליהם. תגידי להם שיכניסו‬ ‫את הכספת לחדר שלנו. היא לא תיכנס למכונית.‬
‫נחשוב על פתרון.‬ ‫-בסדר.‬
‫מכאן, אדוני.‬
‫רבותיי? בואו אחריי, בבקשה.‬
‫לשם.‬
‫תודה.‬
‫זוזו, ילדים.‬
‫רופינו, הילריו, רוזנדו!‬
‫בואו לעזור להם.‬
‫מה אתה חושב שיש בכספת הענקית הזאת?‬
‫מי יודע? אבל אני מתכוון לגלות.‬
‫זוז הצידה, קרוז! אתה לא עוזר!‬
‫אולי נוכל לחבר אותה לגג המכונית?‬
‫לא, הגג יקרוס.‬ ‫-הנה היא באה.‬
‫איך ניקח אותה הביתה?‬ ‫-זהירות עם הלוחות!‬
‫היא על הקצה.‬
‫קדימה!‬
‫תודה, בחורים.‬
‫אפשר לשאול את העט שלך?‬ ‫-כן.‬
‫הנה התיק המלא.‬ ‫-תודה.‬
‫המכתב מסבא שלך.‬ ‫-אני מודה לך.‬
‫העט שלך.‬ ‫-כן.‬
‫אני מקווה שלא אכפת לך אם אתן לך עצה.‬
‫מניסיוני,‬
‫אתה צריך להיזהר מאוד.‬
‫אם היית יודע רק על חצי מהדברים שראיתי,‬
‫או מה שמשפחות מסוימות‬ ‫מסוגלות לעשות בגלל ירושה,‬
‫היית מקשיב לעצתי.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫אשאיר אתכם לבד.‬
‫תסלחו לי.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תפנו דרך.‬
‫לופיטה, אכפת לך לתת לנו רגע?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-אתה צריך עזרה?‬
‫בחייך, פנצ'ו...‬ ‫-סליחה. תודה.‬
‫הם לא מפסיקים.‬
‫ילדים, תסגרו את החלונות.‬ ‫תוודאו שאף אחד לא מציץ.‬
‫תבדקו היטב, ילדים.‬
‫כן, אבא.‬
‫"פנצ'ו היקר, אם אתה קורא את זה,‬
‫"אני בטח מת ונשרף בגיהינום.‬
‫"אם המנוול הזה, בואנדיה,‬ ‫מילא אחר הוראותיי,‬
‫"כל האחוזה שלי היא שלך.‬
‫"בשלב זה, אתה בטח עומד מול הכספת.‬
‫"הנה ההוראות לפתיחתה.‬
‫"תמלא אותן בדקדקנות‬
‫"ותכין את עצמך לקראת מה שאתה עומד לראות."‬
‫תעזרי לי?‬
‫נתחיל.‬
‫שמאלה, 42.‬
‫ימינה, 84.‬
‫שמאלה, 10.‬
‫בסדר.‬
‫ימינה, 31.‬
‫שום דבר מלבד אשפה.‬
‫תן לי.‬ ‫-זבל.‬
‫הרגל של סבא.‬
‫אלוהים.‬ ‫-זה מסריח.‬
‫אשמאי זקן.‬
‫תן לי את זה.‬
‫פנצ'ו!‬ ‫-זבל.‬
‫האקדח של סבא.‬
‫מעניין כמה הוא הרג?‬
‫אני אחביא אותו.‬ ‫-כן.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫תראי, כמה שעוני יד.‬ ‫-שעונים.‬
‫המדליות הישנות שלו. אולי הן שוות משהו.‬
‫וינטג' אמיתי.‬
‫שמעת את זה, מארי?‬
‫סבא המזוין.‬
‫ידעתי שיש לו משהו,‬ ‫אבל בחיים לא ציפיתי לזה.‬
‫מארי!‬
‫וואו!‬ ‫-מהר!‬
‫פנצ'ו!‬
‫זה יפהפה.‬
‫סבא המזוין!‬
‫זה הדבר הכי יפה שראיתי בחיים שלי.‬
‫כמה לדעתך זה שווה?‬
‫עשרים מיליון פסו, רק בשביל המטבעות.‬
‫המטילים שווים בטח מיליון וחצי כל אחד.‬ ‫אנחנו עשירים, מארי.‬
‫לא עשירים, פנצ'ו. אנחנו מיליונרים!‬
‫אלוהים.‬
‫נוכל לשלם את החוב ולקנות בית, מכונית.‬
‫נוכל לשנות את החיים שלנו.‬ ‫-לא רק זה, מותק.‬
‫נוכל סוף-סוף לשנות את המעמד החברתי שלנו!‬
‫מה הם עושים?‬
‫הם מתחרפנים, הכספת מלאה בזהב!‬
‫הם מחזירים אותו לכספת.‬
‫אנחנו עשירים, אבא?‬
‫כן, בן! אנחנו עשירים!‬
‫תנסה לספור את המטילים.‬
‫בערך 20.‬
‫חוץ מזה, יש כמה גושים,‬ ‫כל אחד במשקל של ק"ג בערך.‬
‫וגם, מטבעות! המון מטבעות.‬
‫יש מספיק מטבעות לכולנו?‬
‫בהחלט.‬
‫"בכל אופן, פנצ'ו היקר.‬
‫"אני נפרד ממך לשלום, מאחל לך את כל טוב‬
‫"ומקווה שתמשיך לפאר את השם רייס.‬
‫"עם כל אהבתי, סבא פרנסיסקו.‬
‫"נ"ב, כמחווה לאהבתי ולהערכתי,‬
‫"אני מקווה שתבנה לי‬ ‫מאוזוליאום גדול ויפה יותר‬
‫"מזה שבנו לבניטו חוארס.‬
‫"תיזהר מאוד מקרובי המשפחה שלך."‬
‫תכניסו הכול לכספת. אלך לדבר איתם.‬ ‫-כן.‬
‫פנצ'ו מגיע!‬
‫תתנהגו בטבעיות.‬
‫תחכו שהוא יספר לנו את החדשות בעצמו.‬
‫תזדרזי, סוקורו.‬
‫מה קורה?‬
‫למה אתם נראים כל כך רציניים?‬
‫זה שום דבר, בן. אנחנו רק דיברנו.‬
‫אנחנו מאוד עצובים על כל מה שקרה אתכם.‬
‫ולכן רצינו להתנצל לפני שתעזבו.‬
‫נכון, משפחה?‬ ‫-כן.‬
‫אל תנטור לנו טינה, פנצ'ו. סלח לנו.‬
‫אל תדאגו בקשר לזה.‬
‫זמן ומרחק מרפאים את כל הפצעים.‬
‫באתי להגיד לכם שאנחנו עוזבים מחר בבוקר.‬
‫תישארו עוד כמה ימים.‬
‫אני מבטיחה שלא אפריע לך.‬
‫אני ממש מצטער, אמא. החלטתי נחושה.‬
‫תאמיני לי, אני מתחרט מאוד על כל מה שקרה.‬
‫מארי והילדים שולחים את אהבתם,‬ ‫ומודים לכם על הכנסת האורחים.‬
‫מעומק ליבי, תודה על הכול.‬
‫תודה לכם וכל טוב.‬
‫בני...‬ ‫-היי, פנצ'ו.‬
‫רק כדי שלא אקח את סקרנותי אל קברי,‬
‫מה היה בתוך הכספת של סבא?‬
‫בדיוק מה שחשבת, סבתא.‬
‫מכתבים ישנים, תמונות,‬
‫תחתונים, חזייה וכמה תכשיטים זולים.‬
‫אל תדאגו, אני אשאיר אותה פתוחה‬
‫כדי שתוכלו לעבור על מה שיש בה.‬
‫נשמע טוב, יקירי.‬
‫דרך צלחה.‬
‫תודה, סבתא.‬
‫אלוהים יברך אותך.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי, ילדים!‬ ‫-ביי.‬
‫הסנוב הצבוע הזה!‬
‫קטנוני ועלוב בדיוק כמו סבא שלו!‬
‫בסדר, חבר'ה.‬
‫מה עכשיו? אנחנו פשוט נשב כאן‬
‫ונראה את פנצ'ו לוקח את הזהב שלנו?‬
‫לא!‬
‫בואו נראה לו ממה בני משפחת רייס עשויים!‬
‫כן!‬
‫מר פנצ'ו! בוא מהר!‬
‫המכונית שלך עולה באש!‬
‫תפתח, אדוני!‬
‫תפתח!‬ ‫-אני בא!‬
‫מה קורה?‬ ‫-המכונית שלך עולה באש.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא יודעת מה קרה.‬
‫המכונית! פנצ'ו!‬
‫ילדים, בואו הנה.‬
‫לופיטה, ראית משהו?‬
‫לא, ישנתי באסם.‬
‫פתאום כל החיות התחילו להשתגע.‬
‫הרחתי עשן ויצאתי החוצה בריצה.‬
‫ואז ראיתי את המכונית שלך עולה בלהבות.‬
‫ורצתי לספר לך.‬
‫את משקרת?‬ ‫-לא, אדוני.‬
‫תסתכלי לי בעיניים.‬
‫אני נשבעת שאני לא משקרת!‬
‫בני זונות!‬
‫הם יצטערו על זה!‬ ‫אני אדאג שכולם ייכנסו לכלא!‬
‫מארי, תבדקי שם. אני אבדוק בבית.‬
‫זהירות.‬ ‫-מנוולים מזוינים.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫צאו החוצה, כלבים! איפה אתם?‬
‫אפסים קנאים!‬
‫אין כאן אף אחד, פנצ'ו.‬ ‫-גם כאן לא!‬
‫המנוולים האלה מסתתרים, הם זוממים משהו.‬
‫מותק, בואי איתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫לופיטה, תישארי כאן ותשגיחי.‬ ‫אם תראי משהו מוזר, תבואי לקרוא לי.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-מהר ככל שתוכלי.‬
‫אני כבר חוזר, מתוקים. אל תפחדו.‬
‫בואי נלך.‬ ‫-תיזהרו.‬
‫זה היה רעיון מצוין לשרוף את המכונית שלו.‬
‫אבל זה מה שעלינו לעשות עכשיו.‬
‫למה שלא נחטוף את הילדים של פנצ'ו‬
‫ונדרוש את האוצר ככופר?‬
‫אני אוכל לשמור על הילדים.‬
‫אל תהיה טיפש, אמברוסיו!‬
‫אם נחטוף את הנכדים שלי, הם ידעו שזה אנחנו.‬
‫באנו אליך כי אתה מכיר את התנ"ך,‬
‫והספר הזה מלא ברעיונות מלוכלכים!‬
‫מה דעתכם להרעיל אותם‬ ‫כמו שאלישע הקדוש הרעיל את בניו?‬
‫או לגרור אותם על גחלים‬ ‫כמו שעשו ללורנצו הקדוש?‬
‫אולי נשאל את רחינו?‬ ‫בטח יהיו לו כמה רעיונות.‬
‫את משוגעת, לולה?‬
‫אם רחינו יגלה על האוצר,‬
‫הוא ימצא דרך לקחת את כולו לעצמו.‬
‫אנחנו צריכים להחליט על משהו היום.‬
‫עם כל הכסף הזה‬ ‫פנצ'ו יכול לקנות 100 מכוניות.‬
‫איך ניקח את זה למקסיקו סיטי?‬
‫לא רק שזה שוקל טון, אנחנו לא יכולים‬ ‫לנסוע באוטובוס, ולסכן את האוצר הזה.‬
‫אנחנו לא נוסעים באוטובוס.‬
‫אנחנו צריכים להסתיר‬ ‫את האוצר מהעלוקות האלה.‬
‫בסדר, ומה אז?‬
‫ניסע מחר לעיירה,‬
‫נקנה משאית חדשה‬
‫וניקח את הזהב.‬
‫ואז ניסע הביתה.‬
‫איפה נוכל להסתיר אותו מבלי שמישהו יראה?‬
‫מארי...‬
‫תכננתי הכול.‬
‫אני אקח את זה, ליתר ביטחון.‬
‫אם מישהו מהקרובים שלי ינסה לעשות משהו,‬ ‫אני מרחם עליו.‬
‫כמו שסבא פרנסיסקו היה עושה,‬
‫אני אדפוק לו כדור בגולגולת.‬
‫קדימה.‬
‫לופיטה.‬
‫תנעלי את הדלת ואל תפתחי אותה עד שנחזור.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-ילדים, תתנהגו יפה.‬
‫תקשיבו ללופיטה. קדימה.‬
‫אני מבטיח שלא משנה מה יקרה‬ ‫בחיים לא נחזור לפרוספרידד‬
‫ובחיים לא נראה את המשפחה האיומה שלי שוב.‬
‫אולי נשרוף להם את הרגליים,‬ ‫כמו שעשו לקואוטמוק?‬
‫מה אם פשוט נהרוג אותם‬
‫ונקבור אותם מאחורי הבית?‬
‫אל תהרוג אותם, אבא!‬ ‫-אפילו לא בתור בדיחה, רופינו.‬
‫פנצ'ו ומשפחתו הם בשר מבשרינו.‬
‫כל מי שיפגע בהם, יש לו עסק איתי.‬
‫אז מה עלינו לעשות?‬
‫כולכם אידיוטים.‬
‫ניישב את זה בדרך הישנה,‬
‫כפי שעשו במהפכה.‬
‫אנחנו חלק מההמונים הנאצלים,‬
‫ואנחנו רבים יותר מהחלאות המתנשאים האלה.‬
‫ניכנס לחדר של פנצ'ו‬
‫וניקח את הכספת.‬
‫אם הוא יתפוס אותנו,‬
‫נגיד שרק רצינו להסתכל בתמונות של סבא,‬
‫כי אנחנו כל כך מתגעגעים אליו.‬
‫מה דעתכם?‬
‫אמא, את קדושה.‬
‫אמא.‬
‫יש בדיוק 27 צעדים מבול העץ הזה‬
‫לכיוון הפנס הזה.‬
‫נשאיר כאן את כל הזהב?‬ ‫-כן.‬
‫אחרי שראיתי איך משפחתי יוצאת מדעתה,‬
‫עדיף להרחיק מהם את כל הפיתוי.‬
‫אם הם שרפו את המכונית שלנו,‬ ‫הם מסוגלים לכל דבר.‬
‫קדימה.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אתם בסדר?‬
‫מה קרה פה?‬
‫הוא ירה בי!‬
‫מה קרה?‬
‫לופה!‬
‫הוא ירה לי בזרוע!‬
‫לופה?‬
‫קום, לופה.‬
‫אמא!‬
‫הוא מת.‬
‫רוצח!‬
‫ארור תהיה, פנצ'ו!‬
‫הרגת את לופה שלי, מנוול.‬
‫אתה הרגת אותו!‬
‫רוצח!‬
‫פנצ'ו!‬ ‫-תעזור לו.‬
‫לופה!‬
‫אני אעזור לך, סוקורו!‬
‫הכול יהיה בסדר, יקירתי!‬
‫- משטרה עירונית -‬
‫- אמבולנס -‬
‫הכול יהיה בסדר, אהובתי!‬
‫יהיה בסדר!‬
‫אני מצטער, פנצ'ו. אכלת אותה.‬
‫שום סכום כסף לא יוציא אותך מהבלגן הזה.‬
‫הם פרצו לחדר שלי! פעלתי מתוך הגנה עצמית.‬
‫תזכור שכבר קראתי לך את הזכויות שלך,‬
‫אז כל דבר שתגיד עלול לשמש נגדך.‬
‫נגבה ממך עדות בקרוב.‬
‫לא!‬
‫עוד פעם.‬
‫מספיק, תנו לי לנסות שוב.‬
‫אין בעיה, אבא.‬
‫קדימה!‬
‫נו כבר!‬
‫אי אפשר לפתוח אותה.‬
‫בדקת אם הכספת נעולה?‬
‫אמרתי לכם.‬
‫יש שם רובה?‬
‫אולי אקדח?‬
‫שום דבר! לעזאזל!‬
‫ידעתי שפנצ'ו חכם יותר מכולנו.‬
‫אלוהים מעניש אותנו.‬
‫זה עונשנו על שהיינו תאבי בצע.‬
‫איזו טרגדיה!‬
‫אם האוצר לא כאן, אז איפה פנצ'ו החביא אותו?‬
‫מי יודע?‬
‫ואחרי אתמול בלילה, הוא בחיים לא יגלה לנו.‬
‫מה עכשיו?‬
‫אנחנו צריכים לתמוך בחסינטו.‬
‫זאת אומרת, בחסינטה!‬
‫הם בטח כבר שחררו את הגופה של לופה.‬
‫אסור שהוא יהיה לבד. זאת אומרת, היא.‬ ‫-כן.‬
‫או הם?‬
‫בואו נלך.‬
‫בסדר.‬
‫אמא.‬
‫את באה לבית הקברות?‬
‫למה שאלך ללוויה של חתיכת החרא הזה?‬
‫אם להסתכל על חצי הכוס המלאה,‬
‫הייתי אומרת שפנצ'ו עשה לנו טובה‬
‫כשהרג את הסרסור הזה.‬
‫הוא היה גרוע יותר מזיבה.‬
‫אז תשמרי על הילדים.‬ ‫-בסדר.‬
‫כל הדרמה הזאת לא בריאה בשבילם.‬
‫תיתנו לחסינטה חיבוק ממני.‬
‫בטח, אמא. קדימה.‬
‫אני נשבע שזאת הייתה הגנה עצמית.‬
‫אני מאמין לך.‬
‫העניין הוא שבמקרה של רצח,‬
‫גם כשיש נסיבות מקלות,‬
‫צריך להיערך משפט מלא.‬
‫כמה זמן יימשך המשפט?‬
‫בעיירה הזאת,‬
‫יעברו שישה עד שמונה חודשים‬ ‫לפני שנקבל תאריך למשפט.‬
‫אני מבין.‬
‫אם ימצאו אותי אשם, כמה זמן אקבל?‬
‫זה תלוי בשופט.‬
‫אבל מניסיוני,‬
‫כנראה שלוש עד חמש שנים לכל הפחות.‬
‫שלוש עד חמש שנים?‬
‫זה מבלי לקחת בחשבון‬ ‫את שאר האנשים שירית בהם.‬
‫אף אחד לא יאמין שזאת הייתה תאונה.‬
‫חמש שנים? בבקשה!‬
‫אני מתחנן בפניך שתעזור לי לצאת מכאן.‬
‫אתה יודע שאני אוהב אותך.‬ ‫-אני יודע.‬
‫למרבה המזל, במדינה הזאת,‬
‫אין שום דבר שאי אפשר לפתור עם הרבה כסף.‬
‫כמה אתה חושב שסבא השאיר לך?‬
‫כולל מה שיש בכספת.‬
‫אתה יודע על האוצר של סבא?‬
‫בעיירה הזאת יש הרבה גנבים‬
‫אבל אין סודות.‬
‫אני יודע שמדובר בהון.‬
‫ובכן...‬
‫למען האמת, קשה לומר.‬
‫מצאתי כמה גושי זהב וכמה מטבעות זהב.‬
‫הייתי אומר שזה בערך...‬
‫שלושה או ארבעה...‬
‫חמישה מיליון במקרה הטוב.‬
‫זה הכול?‬
‫סנדק...‬
‫אני נשבע.‬
‫אני מאמין לך.‬
‫אשתך מחכה בחוץ.‬ ‫תגיד לה להביא את זה בהקדם האפשרי.‬
‫בינתיים, אבדוק איך אני יכול לעזור לך.‬
‫את כל האוצר?‬
‫חשבתי שהנשיא עקר את השחיתות מן השורש.‬
‫אתה מעליב אותי.‬
‫זה לא בשבילי!‬
‫יש הרבה אנשים שאינם מחויבים‬
‫להיות חלק מהמהפך במדינה.‬
‫תחשוב על כל תשלומי השוחד.‬
‫לשופט, למשרד המשפטים, לתובע הכללי.‬
‫ייתכן שאולי אפילו אצטרך‬ ‫להלוות לך כסף כדי לעזור לך.‬
‫תסלח לי.‬
‫אני נשבע שאתן לך את כל האוצר,‬
‫אבל אתה צריך לעזור לי לצאת מהמקום הזה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫תגיד לאשתך להביא אותו‬
‫ואני אפדה כמה טובות‬ ‫בשביל להוציא אותך מכאן.‬
‫תודה.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫כולו שלך.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫אני אפתח את השער.‬
‫הנה.‬
‫תעשו משהו.‬
‫זהו זה.‬
‫פנצ'ו.‬
‫-יש לך אורחת.‬
‫יקירי!‬
‫מה שלומך, יקירי?‬ ‫-אהובתי.‬
‫אני מודאג, נואש.‬
‫למה שלא נשכור עורך דין שיטפל בזה?‬
‫תדמייני לעצמך‬ ‫איזה סוג של עורך דין נמצא בפרוספרידד.‬
‫אז מה התוכנית?‬
‫אני חייב לתת את הזהב לדוד רחינו.‬
‫מה?‬ ‫-אני יודע.‬
‫זה רעיון גרוע.‬ ‫מה אם נעשה את זה והוא ישאיר אותך פה?‬
‫אני לא יכול להישאר בחור הזה‬ ‫במשך חמש שנים, מארי.‬
‫אנחנו צריכים להסתכן.‬
‫אני מקווה שאתה צודק‬ ‫כי אני לא אשאר כאן כל כך הרבה זמן.‬
‫אני יודע.‬
‫תיקחי את האת.‬ ‫-כן.‬
‫ותוציאי את האוצר מהבור.‬
‫אבל תוציאי רק תיק אחד.‬
‫תשאירי את כל היתר שם. זה חשוב מאוד,‬
‫תיזהרי מאוד מהנשרים האלה.‬
‫פנצ'ו!‬
‫לפי הכללים אסור להתלחש. תפסיקו.‬
‫הילדים?‬
‫בחוץ, מחכים עם לופיטה.‬
‫לא נתנו להם להיכנס, זמני הביקור הסתיימו.‬
‫בסדר.‬
‫תעשי מה שאמרתי.‬ ‫-כן.‬
‫תזדרזי ואולי אוכל לצאת מכאן היום.‬
‫בסדר, יקירי.‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫זאת תוכנית טובה.‬
‫בסדר.‬ ‫-תיזהרי.‬
‫בבקשה, תמהרי.‬ ‫-בסדר, פנצ'ו.‬
‫שלום לכם.‬
‫את יודעת כמה שנים‬
‫הנכד הרוצח שלי עומד לקבל?‬
‫מכשפה זקנה.‬
‫תעזרו לי, ילדים. גם את, לופיטה.‬
‫אנחנו לוקחים כמה דברים.‬
‫בראיאן!‬
‫בוא הנה.‬
‫מה יש, סבתא?‬
‫תעקבו אחריהם ותראו מה הם עושים.‬
‫בואו איתי.‬
‫16, 17, 18, 19, 20,‬
‫21, 22, 23, 24,‬
‫25, 26, 27...‬
‫לכיוון הפנס.‬
‫אני מקווה שזה המקום.‬
‫תעזרי לי, לופיטה. תביאי את המכוש.‬
‫כן, גברתי.‬
‫ילדים, תמצאו משהו כדי לעזור לי.‬
‫כן, אמא.‬
‫מה אנחנו מחפשים?‬ ‫-אל תשאלי.‬
‫אמא!‬ ‫-פשוט תעזרי.‬
‫תעשי ניסיון.‬ ‫-כן.‬
‫הנה.‬
‫זהו זה.‬
‫האדמה ממש קשה.‬
‫תנסי עם המכוש.‬
‫שוב?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו צריכים לפורר אותה.‬
‫בואו הנה, ילדים.‬
‫תמשיכו.‬
‫תעזרו לי למצוא משהו.‬
‫אם נמצא את זה, אתן לכל אחד מכם דולר.‬
‫קדימה!‬
‫זה קשה.‬
‫רק רגע.‬ ‫-תמשיכו לחפור.‬
‫גם אתה.‬
‫המאדאם השתגעה,‬
‫היא חופרת בורות בכל מקום?‬
‫אני חושב שהיא מחפשת את האוצר של דוד פנצ'ו.‬
‫רוץ לבית הקברות‬
‫ותגיד לסבא שלך.‬
‫ותדאג שאף אחד אחר לא ישמע אותך.‬
‫תזדרז!‬ ‫-כן, סבתא.‬
‫דודי.‬
‫כולנו צריכים ללמוד לקח ממה שקרה.‬
‫נסתרות דרכי האל.‬
‫כמו עם סדום ועמורה,‬
‫אלוהים העניש את תאוות הבצע שלכם.‬
‫הבה נתפלל.‬
‫שמחי מרים, מלאת החסד,‬
‫אלוהים עימך, ברוכה את בנשים‬
‫וברוך פרי...‬
‫היי, אמברוסיו! איפה ההספד?‬
‫על הסרסור הזה?‬
‫מי משלם, רוזנדו?‬
‫אתם צריכים להיות אסירי תודה על נדיבותי‬ ‫ושבאתי לומר את תפילת המחרוזת אתכם.‬
‫לופה!‬
‫קח אותי איתך, כלב.‬
‫ילדה.‬
‫הבה נתפלל, לעזאזל!‬
‫שמחי מרים, מלאת החסד...‬
‫הם מחפשים את האוצר. תחזור.‬
‫רוץ בחזרה.‬
‫מסתבר שהם מחפשים אוצר, תחזור הביתה.‬
‫אבינו שבשמיים...‬ ‫-הם מחפשים את האוצר.‬
‫האוצר.‬
‫מה קרה, אמא?‬ ‫-האוצר.‬
‫שמחי מרים, מלאת החסד, ברוכה את בנשים‬
‫וברוך פרי...‬
‫לאן נעלמו כולם?‬
‫אני מתנצלת בשם המשפחה שלי,‬
‫אבל מסתבר שמארי מחפשת את האוצר‬
‫וכולם הלכו לראות.‬
‫נוח על משכבך בשלום, אמן.‬ ‫בתי, זה הכול ממני. תישארי עם בעלך.‬
‫אני הולך לבית שלכם כדי למנוע טרגדיה נוספת.‬
‫דודי...‬ ‫-אלוהים יברך אותך.‬
‫להתראות, חסינטה.‬ ‫-סוקורו!‬
‫שאלוהים ירחם עלינו.‬ ‫-בנות.‬
‫ברטולה, תעזרי לי.‬
‫תחכו לנו.‬
‫גם אנחנו באים.‬
‫אהובי, אחזור בקרוב.‬
‫אתה מכיר את החלאות האלה,‬ ‫אם לא אמהר, הם ייקחו הכול לעצמם.‬
‫בשם הצלב.‬
‫תחכו לי!‬
‫מה קורה, מאריקיטה?‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫רוזנדו.‬
‫קברנו את האוצר כאן, אבל אני לא מוצאת אותו!‬
‫אם לא ניתן לרחינו את האוצר,‬
‫הוא לא ישחרר את פנצ'ו מהכלא.‬
‫אלוהים הטוב.‬
‫למה לא סימנתם את המקום?‬
‫סימנו, אבל אני לא מצליחה למצוא אותו.‬
‫היה חשוך ולא ראיתי.‬
‫הכול נראה אחרת ועכשיו אני אבודה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אם כולנו ניתן יד, נמצא אותו אחת-שתיים.‬
‫קדימה.‬
‫לכו לבית ותביאו אתים, מכושים,‬
‫מעדרים ומריצות. כלתי זקוקה לעזרה!‬
‫כן, אבא.‬ ‫-תזדרזו!‬
‫תני לי לעזור לך.‬
‫תיקחי הפסקה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש...‬
‫מארי.‬
‫יקירתי.‬
‫מה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫זה היה סיוט למצוא את האוצר.‬
‫בהתחלה, לא הצלחנו למצוא אותו.‬
‫תודה לאל שהמשפחה שלך עזרה,‬ ‫וככה הצלחנו סוף-סוף למצוא אותו.‬
‫לפחות את כאן עכשיו וזה ייגמר בקרוב.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-בואי נראה.‬
‫מארי.‬
‫איפה הזהב? איש כאן רק אבנים.‬
‫אוי, פראן.‬
‫תסלח לי, בבקשה.‬ ‫אבל החלטתי מה לעשות עם הזהב.‬
‫מה שתמיד חלמתי עליו.‬
‫בתים,‬
‫מכוניות, תכשיטים,‬
‫יאכטות, בגדים.‬
‫מארי, אל תעשי לי את זה!‬
‫תסלח לי, אבל הזדמנות כזאת‬
‫מגיעה רק פעם אחת בחיים‬
‫וזאת ההזדמנות שלי.‬
‫ביי.‬
‫לא, מארי.‬
‫בבקשה, אל תעשי לי את זה, מארי.‬
‫ביי.‬ ‫-מארי, בבקשה אל תעשי את זה!‬
‫מארי! לא!‬
‫לא!‬
‫על מה חלמת? אתה צרחת.‬
‫לא חשוב, אדוני השוטר.‬
‫יש חדשות מאשתי או מהקרובים שלי?‬
‫לא, אדוני, שום דבר.‬
‫תודה.‬
‫מה קורה? למה המהומה?‬
‫לא שמעת?‬
‫מסתבר שהבן של רוזנדו‬
‫קבר אוצר ענק באדמות שלהם.‬
‫מי שימצא אותו ראשון יקבל חצי.‬
‫מה אם מישהו ימצא את זה וישתוק?‬
‫אז הוא בטח יוכל לשמור את כולו לעצמו.‬
‫בוא נחפש.‬ ‫-קדימה.‬
‫נראה מי ימצא אותו ראשון.‬
‫בסדר.‬
‫תחפור עמוק יותר.‬ ‫-מה, לעזאזל?‬
‫לא כואבת לך היד?‬
‫תתחיל לחפור!‬
‫קדימה.‬ ‫-תני לי את זה.‬
‫מה קורה?‬
‫מצאתם משהו?‬
‫שום דבר, רוזנדו.‬
‫עם כל האנשים כאן שחופרים בורות,‬ ‫אולי בחיים לא נמצא אותו.‬
‫אי אפשר לזהות את המקום הזה.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אנחנו מכירים את כל האנשים האלה,‬ ‫הם אנשים ישרים.‬
‫אני אדאג שלא נפסיק עד שנמצא את האוצר.‬
‫מארי, יקירתי. הבאתי לך אוכל ומים.‬
‫מה אם לא נמצא אותו‬
‫ופנצ'ו ישב בכלא חמש שנים?‬
‫אלוהים. הוא בוודאי נואש.‬
‫אני אמצא את האוצר הזה עכשיו.‬
‫תכף ומיד!‬
‫יש חדשות מאשתי?‬
‫כלום.‬
‫אבא שלי כועס מאוד על העיכוב.‬
‫מה לוקח לה כל כך הרבה זמן?‬
‫לפי השמועה, האוצר אבד.‬ ‫הם לא מצליחים למצוא אותו.‬
‫אולי תשחרר אותי‬ ‫כדי שאוכל למצוא אותו בעצמי?‬
‫השתגעת? ואם לא תחזור?‬ ‫אפילו לא בחלומות שלך.‬
‫אתה יכול לשאול את הסנדק שלי?‬
‫שאלתי והוא אמר‬
‫שאם הם לא ימצאו את האוצר בתוך 24 שעות,‬
‫אתה תישלח לבית הכלא של המדינה.‬
‫ראה הוזהרת.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫מה כבר היה יכול להשתבש?‬
‫הנה משהו!‬
‫בוא נראה.‬
‫תביא את זה לכאן.‬
‫זאת הגולגולת של פולגנסיו.‬
‫תראו.‬
‫איך את יודעת? זה יכול להיות כל אחד.‬
‫ומה זה לדעתך?‬
‫הייתי שם כשאבא שלך ירה לו בראש.‬
‫זה עדיין מריח כמוהו.‬
‫מי היה פולגנסיו הזה?‬
‫למה אבא ירה בו?‬
‫הוא היה החבר שלי,‬
‫יום אחד, אבא שלך תפס אותנו,‬
‫אז הוא ירה בו שמונה פעמים,‬
‫אבל זה היה הכדור הראשון.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫זה טירוף.‬
‫לא חפרנו כל כך עמוק.‬
‫אין סיכוי שנמצא אותו בקרוב, אולי אף פעם.‬
‫אני צריכה ללכת לדבר עם פנצ'ו‬
‫ולדווח לו על המצב.‬
‫אולי יש לו רעיון.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני נשבע בשם רייס,‬
‫שאמשיך לחפור עד שאמצא אותו,‬ ‫ולא חשוב כמה זמן זה ייקח.‬
‫בואו נלך, ילדים.‬
‫קדימה.‬
‫יקירי.‬
‫תתעוררו! אנחנו רק התחלנו!‬
‫קדימה, רופינו, הילריו, סוקורו, חסינטה!‬
‫גם את, ברטולה! בואו נתחיל לעבוד.‬
‫אנחנו מותשים, אבא!‬
‫אני אובדת עצות, פנצ'ו.‬
‫אני לא יכולה להישאר עם המשפחה שלך.‬ ‫הם אנשים איומים, פנצ'ו.‬
‫פשוט קחי את הילדים ותחזרו הביתה.‬
‫אני לא יכולה להשאיר אותך כאן!‬
‫אם תחזרי לעיר, יהיו לנו יותר אפשרויות.‬
‫נוכל לקבל הלוואה,‬ ‫למשכן משהו או לשכור עורך דין טוב.‬
‫אני צריך שתספרי למר חיימה מה קורה.‬
‫הדבר האחרון שאני רוצה‬ ‫זה לאבד את העבודה שלי.‬
‫פנצ'ו, אני לא יכולה להשאיר אותך כאן.‬
‫הילדים לא ישמחו לחזור הביתה בלי אבא שלהם.‬
‫בסדר, ילדים.‬
‫מה אתם רוצים?‬
‫אתם רוצים לחזור הביתה עם לופיטה ועם אמא?‬
‫או להישאר אצל סבא וסבתא‬ ‫ולחכות עד שאבא יצא מהכלא?‬
‫אני רוצה לחזור הביתה היום, אבא.‬ ‫-אני לא רוצה להישאר בעיירה המסריחה הזאת.‬
‫את רואה.‬ ‫-פנצ'ו, תתרחק.‬
‫אני אתן לכם להיפרד.‬
‫זה מספיק.‬
‫אל תשכחי כמה אני אוהב אותך.‬
‫אל תשכחי.‬
‫כן, אני אזכור.‬
‫שלום.‬
‫שלום, אהובי.‬
‫שלום.‬
‫תגידו שלום לאבא שלכם.‬
‫תגידו שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום, אבא.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫שלום, מר רוזנדו וגברת דולורס.‬ ‫תמסרו ד"ש לכולם ממני.‬
‫אני מתחננת שלא תנטשו את פנצ'ו שלי.‬
‫אל תדאגי.‬
‫בואי נלך, לופיטה.‬
‫אני מצטערת להגיד לך את זה.‬
‫אבל אני נשארת כאן.‬
‫רוזנדיטו הציע לי נישואים והסכמתי.‬
‫חשבת על זה עד הסוף?‬
‫כמובן.‬
‫אז בקרוב נהיה קרובות משפחה?‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה, גיסה.‬
‫בקרוב נשלח הזמנה לחתונה.‬
‫דרך צלחה.‬ ‫-ביי, קטי.‬
‫ביי.‬
‫ביי, טוני. תבואו לבקר, בסדר?‬ ‫תתנהגו יפה לאמא שלכם.‬
‫בואו נלך, ילדים.‬
‫קדימה.‬
‫תיכנסו.‬
‫ביי.‬ ‫-היי, אמא.‬
‫לופיטה היא דודה שלנו עכשיו?‬ ‫-כן, אמא?‬
‫אפילו אל תתבדחו על זה.‬ ‫אני אהרוג אתכם אם תספרו למישהו.‬
‫שאלוהים יברך אתכם!‬
‫אני ממש מצטער‬
‫שנקלעת למצב הזה.‬
‫דיברתי עם השופט.‬ ‫הוא אמר שבלי כסף, אין עסקה.‬
‫אני כלוא כבר יותר מעשרה ימים!‬
‫המשפחה שלי לא הפסיקה לחפש את האוצר.‬
‫רק תן לי לצאת מפה.‬ ‫אני נשבע שאני יודע איפה הוא.‬
‫הלוואי שיכולתי.‬
‫הזמנים האלה חלפו.‬
‫אם השופט יגלה‬ ‫שקרוב משפחה שלי קיבל יחס מיוחד,‬
‫שנינו נדפקנו.‬
‫אני מתחנן.‬
‫תגיד לי מה אתה רוצה.‬
‫כל דבר.‬
‫רק תן לי לצאת מכאן.‬
‫אתה בטוח, פנצ'ו?‬
‫כל דבר.‬
‫אני מוכן למכור את נשמתי לשטן‬ ‫בשביל לצאת מהמקום הזה.‬
‫שוטר.‬
‫תקרא לנוטריון.‬
‫ותגיד לו להביא את החוזים.‬
‫תראו!‬
‫דוד פנצ'ו הגיע!‬
‫שחררו אותו!‬
‫סבא! סבתא!‬
‫שחררו את דוד פנצ'ו!‬
‫פנצ'ו פרנסיסקו רייס!‬
‫כל כך טוב לראות אותך חופשי.‬
‫אתה רק עור ועצמות!‬
‫אני יכולה להכין לך משהו לאכול?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫למה לא חזרת לעיר?‬
‫ובכן, אדוני.‬
‫עברתי לגור עם רוזנדיטו.‬
‫אנחנו מאורסים ואנחנו מצפים לילד.‬
‫אלוהים בורא אותם והשטן מזווג אותם.‬
‫מה קורה, פנצ'ו?‬
‫נפל לך הסבון בכלא?‬
‫או שהצלחת לשמור על כבוד המשפחה?‬
‫סבתא המזוינת.‬
‫בסדר, סנוב מזוין.‬
‫בוא.‬
‫ילדים, תתלבשו!‬
‫תביאו אתים ומכושים. בואו נעזור לפנצ'ו!‬
‫23, 24, 25,‬
‫26, 27.‬
‫אתם רואים?‬
‫מארי צדקה. זה המקום הנכון.‬
‫קחו את האתים שלכם ובואו נעזור לו...‬
‫אני מעדיף לעשות את זה לבד.‬
‫אם כולנו נתחיל לחפור,‬ ‫בחיים לא נמצא את האוצר בכל הבלגן.‬
‫תרשה לנו להישאר כאן כדי לארח לך חברה?‬
‫בשביל תמיכה נפשית.‬
‫צהריים טובים, סבתא.‬
‫פנצ'ו מצא את האוצר?‬
‫בינתיים כלום.‬
‫אני חושבת שהזהב אבוד לנצח,‬
‫ושהטמבל הזה פשוט חי באשליות.‬
‫אל תגידי את זה, סבתא. הוא נחוש למצוא אותו.‬
‫אם ירצה האל, הוא ימצא אותו בקרוב.‬
‫פנצ'ו צריך פשוט לוותר‬
‫לחזור הביתה ולעזוב אותנו בשקט.‬
‫היה לנו יותר טוב בלעדיו.‬
‫את תמיד כזאת מרושעת.‬
‫את לא מפחדת מאלוהים?‬
‫אתם צריכים לפחד מאלוהים.‬
‫במקום לעבוד קשה‬ ‫כדי להתקדם כנו אנשים הגונים,‬
‫אתם מתחנפים אליו‬ ‫כדי לראות אם הוא יזרוק לכם איזו עצם.‬
‫בואו, בנות. השעועית לא תתבשל מעצמה.‬
‫"בואו, בנות. השעועית לא תתבשל מעצמה."‬
‫בני, כבר מאוחר.‬
‫תישן קצת ותתחיל שוב מחר.‬
‫לא, אבא.‬
‫אני לא אפסיק עד שאמצא את האוצר הזה.‬
‫יש לי הרגשה שאני מתקרב.‬
‫אני קרוב מאוד.‬
‫בסדר, בן.‬
‫נתראה מחר ובהצלחה.‬
‫נו, כבר.‬
‫- לה אספרנסה -‬
‫...למקרה שהוא ימצא אותו.‬
‫איזו טרגדיה!‬
‫נתפלל למענו.‬
‫תפסיק, בן!‬
‫בבקשה!‬
‫אנחנו לא יכולים לעזור לו יותר.‬
‫שמחי מרים, מלאת החסד,‬
‫ברוכה את בנשים, וברוך פרי...‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו, החוטאים...‬
‫אלוהים, הענק לו מנוחה נצחית‬
‫ותן לאור תמידי לזרוח עליו.‬
‫מי ייתן ונשמתו של פנצ'ו שלנו‬
‫ושל האחרים בכור המצרף, ינוחו בשלום לנצח.‬
‫אמן.‬ ‫-היי, אמברוסיו.‬
‫זה לא קצת מוגזם להכריז שהוא מת?‬
‫הבן שלנו חי.‬ ‫-כמובן שלא הכרזנו שהוא מת.‬
‫בדיוק כמו במקרה של אנטוניוס הקדוש,‬ ‫השטן נמצא בפנצ'ו.‬
‫זהו תפקידנו להציל את נשמתו.‬
‫הרופא אמר שעדיין יש תקווה.‬
‫דולורס, 20 ימים ולילות‬
‫בלי אוכל או שינה,‬
‫חופר בתוך בור הגיהינום הזה.‬
‫ואז שוכב שם עוד עשרה ימים כמו שמעון הקדוש.‬
‫את באמת חושבת שהוא יתעורר?‬
‫מה עם נס?‬
‫אם יש מישהו שמאמין בניסים,‬ ‫זה צריך להיות אתה.‬
‫רוזנדו, אל תהיה תמים.‬
‫אלוהים עושה ניסים לאנשים טובים,‬ ‫ובמשפחה הזאת‬
‫אולי רק אחד מהילדים לא יגיע לגיהינום.‬
‫תסתום את הפה, ציפור מבשרת רעות!‬
‫אלוהים, איזה אסון.‬
‫למה זה קרה לנו?‬
‫אלוהים, בבקשה...‬
‫עשה לנו נס.‬
‫אני עוזב.‬
‫אני יוצא מכאן וחוזר למשפחה שלי.‬
‫זה נס!‬
‫נס!‬ ‫-יבורך האל.‬
‫הגן עליו, ישו.‬
‫שלום, אחי.‬ ‫-תבורך.‬
‫תודה על הכול. אתה אדם טוב.‬
‫תמסור את אהבתנו למשפחה שלך.‬
‫נתראה בחתונה.‬
‫סליחה שאכזבתי אותך ואת גברת מארי.‬
‫דיברתי עם אחותי ואמרתי לה שתבוא לעזור לכם.‬
‫אל תדאגי. אנחנו נמצא פתרון.‬
‫שאלוהים יעזור לך וישמור עליך.‬
‫תספר למארי על הנס‬ ‫כדי שהיא תשקול לחזור בתשובה.‬
‫"הסנוניות הכהות עוד ישובו..."‬
‫פנצ'ו.‬
‫אם אי פעם תגיע לעיירה‬ ‫ותרגיש עצוב, תתקשר אליי.‬
‫אחי היקר.‬
‫אני מאחל לך הצלחה.‬ ‫אני מקווה שתוכל לשקם את חייך.‬
‫פנצ'ו.‬
‫תודה שנפטרת מלופה בשבילי.‬
‫זה כל מה שהצלחתי למצוא מהדברים שלך.‬
‫אני אוהבת אותך מאוד ואני אתגעגע אליך.‬ ‫תמסור את אהבתי לאחיינית ולאחיין שלי.‬
‫אני סוף-סוף עוזב, סבתא.‬
‫את בטח שמחה להיפטר מהמעמד הגבוה.‬
‫אולי ניצחתי בקרב,‬
‫אבל הפסדתי במלחמה.‬
‫רק להיום,‬
‫נכריז על שביתת נשק ותן ולי נשיקה,‬
‫כי אני בטוחה שלא נתראה שוב.‬
‫היי שלום, סבתא.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫אל תנטור לנו טינה.‬
‫תחזור בקרוב.‬
‫אל תדאגי, אמא. הכול נסלח.‬
‫שלום, אבא.‬
‫אני באמת מאחל לך כל טוב.‬
‫אני מקווה שתסלח לי יום אחד.‬
‫על מה יש לסלוח?‬
‫בורכנו שיש לנו בן טוב כמוך.‬
‫אני מבטיח לך שאפילו אם זה יעלה לי בחיי,‬
‫לא אוותר עד שאמצא את האוצר שלך.‬
‫גם אם יידרש לי נצח נצחים לעשות זאת.‬
‫נצח נצחים!‬
‫שלום, אבא.‬
‫שלום, ילדים!‬
‫שלום, ילדים.‬
‫שלום.‬
‫בהצלחה.‬
‫פנצ'ו.‬
‫"געגועים עצומים הביתה‬
‫"פולשים למחשבותיי"‬
‫סבא המזוין.‬
‫אני לא מפסיק לשאול את עצמי‬ ‫אם עשית את זה בכוונה,‬
‫או שזה היה סתם מזל רע שדפק לנו את החיים.‬
‫אבל מאחר שהכרתי אותך כל כך טוב,‬
‫אני בטוח ששום דבר מזה לא היה צירוף מקרים.‬
‫איפה שלא תהיה,‬
‫אני בטוח שאתה מתפוצץ מצחוק,‬
‫בזמן שאתה רואה‬ ‫איך החיים שלנו מתפוררים סביבנו.‬
‫לכבוד זיכרונך,‬
‫וטוב יותר מהמאוזוליאום‬
‫שכל כך רצית,‬
‫אני אעשה משהו שיסב לך גאווה.‬
‫משהו שלעולם לא תשכח, סבא.‬
‫מה זה, פנצ'ו?‬
‫אתה עוזב בלי להגיד שלום?‬
‫הגיע הזמן שאעזוב, בתקווה שלתמיד.‬
‫מצאת משהו?‬
‫לא.‬
‫כמה חבל.‬
‫אבל אני שמח שהפסקת עם הטירוף הזה‬
‫וששפיותך חזרה אליך.‬
‫תראה.‬
‫הנה עותק של החוזה, מאושר על ידי הנוטריון,‬
‫למקרה שתרצה לעבור עליו.‬
‫אין צורך.‬
‫כל מה שאני מבקש הוא‬ ‫שלא תהיה קשוח מדי עם המשפחה שלי.‬
‫מה אתה חושב שאני?‬
‫פסקואלה היא אמא שלי.‬
‫אביך הוא בשר מבשרי,‬
‫ואני מעריץ את האחים שלך.‬
‫להתראות, קומנדנטה.‬ ‫-ביי, פנצ'ו!‬
‫אני נפרד ממך. תשמור על המשפחה שלי.‬
‫אל תדאג בקשר לזה.‬
‫רווחתם של העניים‬ ‫היא בעדיפות עליונה לממשלה.‬
‫למרבה המזל, המשפחה שלנו‬ ‫נופלת בצד הנכון של ההיסטוריה.‬
‫הם חלק מההמונים הנאצלים והנבונים.‬
‫דרך צלחה.‬
‫בסדר.‬
‫סנדק.‬ ‫-כן?‬
‫אל תבין אותי לא נכון,‬
‫אבל משום מה הממשלה הזאת‬
‫מזכירה לי מאוד את הקודמות.‬
‫ובכן...‬
‫סנוב מזוין.‬
‫האומה כבר תעמיד אותו במקומו.‬
‫בוא נלך לבקר את המשפחה‬
‫ונגיד להם לעזוב מיד.‬
‫בטח, אבא.‬ ‫-קדימה.‬
‫היי, אבא.‬
‫ארוחת הצהריים מוכנה.‬ ‫שנחכה או שנאכל בלעדיכם?‬
‫בוא נלך, בן.‬
‫מצאתם משהו?‬
‫לא.‬
‫אני בטוח שאם נמשיך לחפור,‬
‫נגיע בסופו של דבר לסין.‬
‫בוא נלך.‬
‫זהירות.‬
‫בני כלבה עצלנים ובני בלייעל.‬
‫אבא.‬ ‫-בשם אלוהים.‬
‫בוקר טוב, אמא.‬
‫זה כל מה שנשאר?‬
‫לפחות הם כבר אכלו,‬ ‫כי לא נשאר לנו כלום למחר.‬
‫מר רוזנדו, אני יכולה‬ ‫ללכת לחפש קצת קקטוס בשבילך לאכול.‬
‫בסדר, בתי.‬
‫ארור תהיה אלף פעמים, פרנסיסקו רייס!‬
‫הכול באשמתך.‬
‫אני מקווה שתירקב בגיהינום.‬
‫ואני מקווה שהנכד המחורבן שלך,‬ ‫פנצ'ו, יצטרף אליך בקרוב.‬
‫מספיק, אמא.‬
‫מה הטעם לבכות?‬
‫מר רוזנדו, בוא מהר! עכשיו באמת נדפקנו!‬
‫מהר! כולנו הולכים לגיהינום!‬
‫המשטרה הגיעה.‬
‫זה בטח רחינו שרוצה לפנות אותנו.‬
‫אמא, תני לי את האקדח.‬
‫בן זונה.‬
‫דוד רוזנדו!‬
‫תיכנעו מרצון!‬
‫קדימה, ילדים. בואו נתייצב מול המזדיין הזה!‬
‫תיכנעו מרצון!‬
‫יש לנו צו בית משפט לפינוי מיידי!‬
‫אתה אידיוט.‬
‫אתה תצטרך להרוג את כולנו‬
‫לפני שהאבא העלוב שלך יקבל את הבית שלנו.‬
‫תפנו את הנכס!‬
‫או שאיאלץ לנקוט אמצעים אחרים!‬
‫אני חוזר!‬
‫תעזבו או שאיאלץ להפעיל כוח משטרתי!‬
‫אל תהיה טיפש, רוזנדו!‬
‫אל תסכן את המשפחה שלך.‬
‫תפנה את הבית מיד‬
‫או שאשלח את השוטרים ואמוטט את הבית.‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-אוי, לא!‬
‫- משטרה -‬
‫התקדמו!‬
‫בני זונות.‬
‫בן זונה!‬
‫תעזוב אותי!‬
‫תן לי ללכת!‬
‫צאו מכאן, בני זונות!‬
‫מנוולים!‬
‫ארור תהיה, רחינו המזדיין!‬
‫אני נשבע בזכרו של אבא שזה לא נגמר.‬
‫במוקדם או במאוחר, אתה והבוגד הזה, פנצ'ו,‬ ‫תשלמו על מה שעשיתם.‬
‫בוא ניכנס, בן.‬
‫כל זה סוף-סוף שייך לנו.‬
‫בואו נתחיל לעבוד.‬
‫השבח לאל.‬
‫זה האוצר שראש העיר חיפש,‬ ‫סוף-סוף מצאנו אותו.‬
‫זה היה ממש מתחת לאף שלנו.‬
‫אמסור את החדשות למר רייס.‬
‫מר רייס.‬
‫חדשות טובות.‬
‫בוא איתי, בבקשה.‬
‫מצאנו את מה שחיפשת.‬
‫תודה רבה, אדוני.‬
‫ידעתי שהאוצר של פנצ'ו‬
‫יתגלה במוקדם או במאוחר.‬
‫האחיין שלך היה קרוב מאוד למצוא אותו.‬
‫הוא פספס בחצי מטר בלבד.‬
‫יש אנשים שנולדים בלי מזל.‬
‫אני מסכים.‬
‫יש לי חדשות טובות אפילו יותר.‬
‫אני בספק אם הן יותר טובות מזה.‬
‫תראה מה האחיין שלך עמד לגלות.‬
‫עורק זהב במכרה לה אספרנסה.‬
‫רוזנדו צדק במשך כל הזמן.‬
‫אני בטוח שזה אחד‬ ‫מהעורקים הגדולים ביותר שאי פעם התגלו.‬
‫השבח לאל.‬
‫רוזנדו ופנצ'ו היקרים שלי!‬
‫שאלוהים יברך אתכם!‬
‫סליחה, ראש העיר.‬
‫יש לי גם חדשות רעות.‬
‫מה?‬
‫אתה שוכח את החוזה שחתמת איתנו.‬
‫כל זה שייך לנו.‬
‫לא!‬
‫לא חתמתי על כלום!‬
‫הזהב הזה שלי.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫אני מצטער, אדוני. אבל החוק הוא החוק.‬
‫לא.‬ ‫-חתמת על החוזה.‬
‫אני אוציא צו מניעה!‬
‫הזהב שלי!‬
‫הוא שלי, כולו שלי!‬
‫מקסיקנים מזוינים, זה תמיד אותו חרא איתם.‬
‫אלכס, תזמין אמבולנס.‬
‫נראה שראש העיר חטף התקף לב מזוין.‬
‫כמה זמן עוד ישאירו אותנו נעולים כאן?‬
‫כבר עברו יותר מחודשיים.‬
‫מי יודע, לולה.‬
‫אני מניחה שרחינו ורחיניטו‬
‫שכחו מאיתנו.‬
‫אולי נישאר כאן לנצח.‬
‫תפסיק להתבכיין.‬
‫לפחות אנחנו מקבלים שלוש ארוחות ביום!‬
‫בסדר, משפחה.‬
‫קחו את הדברים שלכם, אתם חופשיים.‬
‫השבח לאל.‬ ‫-היי!‬
‫למה האבא המחורבן שלך‬ ‫השאיר אותנו כאן כל כך הרבה זמן?‬
‫בבקשה אל תדבר אליי בחוסר כבוד‬
‫ואל תדבר רעות על אבי.‬
‫הוא במצב קשה בבית החולים.‬
‫נבחרתי כראש העיר הזמני, אני הממונה עכשיו.‬
‫אז כדאי שתזדרזו‬
‫לפני שאשנה את דעתי ואוסיף עוד חודשיים.‬
‫לא.‬
‫מה קרה לך, אמברוסיו? איפה הגלימה?‬
‫שמעתי שוב את קולו של אלוהים,‬
‫בדיוק כמו אז כשהייתי ילד.‬
‫הוא אמר לי: "הכנסייה הקתולית הרוסה.‬
‫"התנ"ך תמיד הכיל את התשובה.‬
‫"ישו הוא מושיענו."‬
‫האפוקליפסה קרובה,‬
‫אז תנצלו את ההזדמנות הזאת‬
‫שניתנה לכם על ידי ראש העיר החדש שלנו‬
‫וצאו אל האור‬
‫לפני שהוא ישנה את דעתו, חוטאים!‬
‫החוצה!‬
‫אמרתי את זה בעבר,‬
‫המשפחה הזאת גרועה יותר מהמגפה!‬
‫- מכרה לה אספרנסה‬ ‫חברת כרייה ארה"ב-קנדה -‬
‫- שטח פרטי‬ ‫הכניסה אסורה -‬
‫הנה.‬
‫תראה, אבא. אתה צדקת.‬
‫במכרה של סבא היה הר של זהב!‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫מקסיקו המסכנה.‬
‫כל כך רחוקה מאלוהים‬ ‫וכל כך קרובה לארצות הברית.‬
‫ארור תהיה, פנצ'ו רייס!‬
‫אין לנו בית,‬ ‫אין לנו חלומות, אין לנו תקווה.‬
‫ובינתיים, הבן זונה הזה‬
‫חי כמו מלך!‬
‫פרנסיסקו רייס.‬
‫אתה מתבקש להגיע למשרד המנהל.‬
‫פרנסיסקו רייס.‬
‫אני יכול ללכת?‬
‫...למשרד המנהל.‬
‫יבוא.‬
‫תיכנס, פנצ'ו.‬
‫צהריים טובים.‬
‫צהריים טובים, נורמה.‬
‫נורמה אמרה‬
‫שניסית להיפגש איתי. מה העניין?‬
‫קודם כול,‬
‫אני אסיר תודה שהסכמת להיפגש איתי.‬
‫אני גם אסיר תודה‬ ‫על ההזדמנות להמשיך לעבוד כאן.‬
‫אל תודה לי,‬
‫תודי לנורמה. היא סוף סוף חשפה את האוצר שלה‬
‫ושכנעה אותי לא לפטר אותך.‬
‫תודה, נורמה.‬
‫זה הכול?‬
‫לא, אני גם רציתי לשאול אותך‬
‫אם יש סיכוי כלשהו‬ ‫שאוכל לקבל את המשרה הקודמת שלי בחזרה?‬
‫תפסיק עם השטויות האלה.‬
‫תהיה אסיר תודה‬ ‫שלא פיטרתי אותך כמו שהגיע לך.‬
‫אחרי שעזבת את העבודה שלך‬
‫הגיע לך לקבל ממני בעיטה בתחת.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫מכרתי את החברה לגרינגוס המזוינים.‬
‫הם יחליטו מה לעשות איתך.‬
‫תוכל להמליץ עליי לאמריקאים?‬
‫תבקש מהאמא המזוינת שלך להמליץ עליך.‬
‫או מהנשיא הקומוניסטי הזה,‬
‫שהעניים כמוך כל כך אוהבים.‬
‫מזל שאני מהגר לפני שהוא יהרוס את המדינה,‬
‫ויהפוך אותה לקובה או לוונצואלה.‬
‫אם זה הכול, לך תזדיין!‬
‫גם הגרינגוס וגם אני‬ ‫לא משלמים לך כדי שתעמוד בלי לעשות כלום.‬
‫תודה על ההזדמנות.‬
‫תודה, נורמה.‬
‫בשמחה.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אל תאשימו את החזיר, אלא את מי שגידל אותו.‬
‫מה קורה? רואה לאן הגעת?‬
‫לא אמרתי לך?‬
‫מה שעולה מוכרח לרדת.‬ ‫-מה?‬
‫מה?‬ ‫-מה, מה?‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-תקפוץ לי!‬
‫- לטובת כולם, העניים הם ראשונים -‬
‫- יש יותר מאיתנו בכל יום! -‬
‫- אמלו לנצח ולתמיד‬ ‫נשיא 2024 - 2030 -‬
‫שלום, משפחה. חזרתי הביתה.‬
‫פנצ'ו, אני שמחה שאתה בבית.‬
‫נפלה חתיכה מהגג ויש לנו עוד נזילה.‬
‫איך הלך?‬
‫לא משהו.‬
‫נפגשתי עם מר חיימה,‬
‫אבל הוא סירב לבקשתי.‬
‫נו, טוב. אלה החיים.‬
‫יש לי הפתעה בשבילך. נכון, ילדים?‬ ‫-כן.‬
‫הפתעה!‬
‫מה קורה, פנצ'ו? מה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫אני מקווה שלא אכפת לך‬ ‫שאנחנו מרגישים כמו בבית.‬
‫אנחנו עוברים לגור אתכם!‬
‫לא.‬ ‫-תודה לאל שהגעת הביתה בשלום.‬
‫לחיים, פנצ'ו.‬
‫תשתה טקילה כדי לקבל בברכה את המשפחה שלך!‬
‫תראה, פנצ'ו.‬
‫אמרתי לך שלא תוכל להיפטר מאיתנו.‬
‫אל תהיה סנוב, בוא לחגוג עם המשפחה שלך.‬
‫כי הכישלון שלך הוא האושר שלנו!‬
‫אני אשתה לכבוד זה. תחי מקסיקו, בני זונות!‬
‫תחי מקסיקו!‬
‫לא... המשפחה שלי...‬ ‫-פנצ'ו.‬
‫לעזאזל, פנצ'ו! תתעורר.‬ ‫-אלוהים.‬
‫עוד סיוט?‬
‫חלמתי את החלום הכי גרוע שיכול להיות.‬
‫אמרתי לך כבר המון פעמים.‬
‫אתה צריך ללכת לראות רופא, זה לא נורמלי.‬
‫תפסיק עם השטויות‬
‫ותן לי לישון. יש לי הנגאובר נוראי.‬
‫בחיי.‬
‫פנצ'ו, בחייך! אל תהיה חסר התחשבות!‬
‫אתה עושה המון רעש, אנחנו מנסים לישון.‬
‫לעזאזל.‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬