Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
ПАРАДАЙЗ ХІЛЛС І РІВЕРДЕЙЛ САНТА-ФЕ, МЕКСИКА
Будьмо.
Дякую.
Я дуже вдячний.
Вітаю, Панчо.
Хто б подумав, що виходець з такої простої сім'ї піде так далеко
й стане генеральним директором.
Будьмо!
- Успіхів на новій посаді. - Будьмо.
Дякую, пане Хайме. Усе завдяки вам і вашій вірі в мене.
Дурниці! Ти сам цього досягнув.
Прикро, що твоя сім'я не змогла приїхати в такий важливий день.
Я б залюбки познайомився з ними й привітав особисто.
Ви, мабуть, забули,
але я казав вам, що мої батьки померли, і я їх єдина дитина.
Моя сім'я - це дорога Марі й мої прекрасні дітки.
Тобі більше нічого й не треба.
Твоя дружина ще та гаряча крихітка.
Ти зірвав джекпот.
Бо завдяки їй ти позбавляєшся своїх сільських замашок.
Хіба не так, Марі?
Дякую, пане Хайме.
Вечерю подано.
- Прошу, сідайте. - Сідайте.
- Монсеньйоре, прошу. - Прошу.
- Сідайте. - Дякую.
- Серветка. - Вибач, кохана.
Дякую.
Пригощайтеся. Ми найняли чудового кухаря.
Спробуйте фуа-гру, пане. А за цей іспанський хамон можна душу віддати.
Ми ще когось чекаємо?
Селена...
- Ви когось чекаєте? - Ні.
Там за дверима двоє чоловіків просять вас.
Вони кажуть, що родичі,
але вони потворні й смердять.
Я впевнений, що це якась помилка.
Пане, я піду на кілька хвилин, щоб розібратися.
- Я зараз буду. - Напевно, це сусіди.
Подивися, батьку.
Так і знав, що цей сучий син купається у грошах,
і тому він забув про нас.
Ти їх знаєш?
Ти знаєш цих двох жалюгідних виродків?
Кого? Їх? Ні, я їх не знаю.
Ось що, друзяки.
Це приватна власність.
Якщо ви зараз же не звалите,
мої охоронці вас звідси витурять.
Мабуть, це Лопес псує нам вечірку.
Слухайте, франти.
Першого, хто ворухнеться, я наб'ю свинцем.
Я казав, що їх більше не називають франтами.
Так було колись.
Як каже президент, ці вилупки - вичепурені консерватори.
Вони такі самі, як ті сволоти, що зірвали революцію.
Батьку! Діду!
Зараз не найкращий час.
Я відправлю гостей додому, і ми все обговоримо.
Ти й твої гості можете йти до біса.
Вони вийдуть звідси хіба що в трунах.
Годі вовтузитися!
Друзі, не будемо зациклюватися на нетолерантності й поляризації,
які пропагує популістський уряд.
Якщо вам потрібні гроші,
у мене їх ціла купа. Я дам, скільки треба.
- Візьми свої гроші... - Так.
- ...скрути їх... - Так.
...і запхай собі в дупу.
Батьку, будь ласка, заспокойте дідуся. Я вас благаю.
Ви зруйнуєте моє життя!
Зруйнуємо життя, Панчо?
Подивися, як ти ставився до нас, невдячний виродку.
Уся сім'я жертвувала заради тебе,
щоб віддати тебе в школу, і он як ти віддячив нам.
Забув і покинув нас на 20 років.
А сам весь цей час солодко живеш нашим коштом.
Ну все, Росендо. Годі панькатися.
Віджени їх назад, покінчімо з цим.
Так, тату. Уперед.
Ну ж бо, білявочко.
Ти залишаєшся тут.
- Підійди, голубчику. - Панчо, іди.
Іди-но сюди.
- Ні. - Сюди.
Ну ж бо, ворушися!
Люпіто!
До стіни.
Ні!
Лицем до зброї.
Батьку, діду... Я знаю, що був невдячним і паршивим,
але клянуся, що відтепер усе буде по-іншому.
Що моє, те й ваше, я ніколи не покину вас.
Надто пізно, Панчо.
Настав час для революційної справедливості.
Тепер бідні на першому місці.
- Зав'яжи йому очі, Росендо. - Іду!
Будь ласка, не треба.
Будь ласка, тату. Я прошу вас.
Подумайте про моїх дітей.
Ви завжди були такі добрі до мене.
Мені шкода, Панчо.
Коли ти міг допомогти нам, ти не зробив цього.
Настав твій час заплатити за все те лайно.
До речі, мати й брати з сестрами передавали вітання.
Дякую.
- Готовий? - Так.
- Готовий! - Ні.
Цілься!
Вогонь!
Фране!
Панчо!
Ще один кошмар?
Ох, Марі.
Ти й не уявляєш, який це був жахливий сон.
Знову твоя сім'я?
Так.
Я казала тобі тисячу разів,
що треба звернутися до терапевта.
Це не нормально.
Тепер дай мені трохи поспати, поки не спрацював будильник.
Так, я б теж трохи поспав,
у мене завтра важливий день на заводі.
- Усім доброго ранку. - Доброго ранку!
У мене зустріч з паном Хайме, спізнююся.
- Вам щось приготувати? - Лише каву з собою. Який у мене вигляд?
Трохи втомлений, але надзвичайно гарний.
Дуже гарний, татку!
Дякую, принцесо.
Чому ти й далі носиш це взуття з цим костюмом?
Ті чорні «Феррагамо» набагато кращі.
Я не встигну перевзутися, що тут скажеш?
Поправ сорочку, вилазить.
Алло.
Так, це сім'я Рейес.
Хто?
Хвилинку, будь ласка.
Пане, це до вас. Ваш батько.
І він каже, що це щось дуже важливе.
Скажіть йому, що я пішов на роботу й ви не знаєте, коли я повернуся.
Люпіто, хоч би там що, не давайте йому мій номер.
Гаразд.
Пане Росендо?
Пан Панчо пішов на роботу й не знає, коли приїде.
Я не маю його номера.
Не хвилюйтеся, я перекажу йому.
Авжеж. Бувайте.
Він хоче терміново поговорити.
Щось сталося з вашим дідом. Хоче, щоб ви передзвонили.
Як невчасно. Це останнє, що мені зараз потрібно.
Ти знаєш, чого він хоче?
Напевно, він хоче грошей, але мені сьогодні не до цього.
Я б хотів поговорити з ним.
Іншим разом.
- Бувайте. Побачимося. - Бувай, татку!
- Гарного дня, пане. - Бувайте!
Як я й казав, тут усе брудне, і цей хлопець...
Пропустив пляму. Що з A-4?
- Усе добре. - Чудово.
Чому ця машина досі не працює?
Чому ти її не полагодив?
- Вистачає матеріалів? - Пане Рейесе.
Ваш батько чекає на лінії 18-го відділку.
- Пане Рейесе... - Ходімо.
Ваш батько чекає на лінії 18-го відділку.
Доброго ранку. Підійміть руку, якщо ви мене чуєте.
Дякую.
Колеги, як ви всі знаєте,
економічна ситуація для країни й нашого заводу жахлива.
Хоч ми й докладали багато зусиль та багато чим жертвували, щоб уникнути збитків,
єдине, що тримало нас на плаву,
це надзвичайна щедрість пана Сампаоло.
На жаль, ситуація стала неконтрольованою.
У нас є лише два варіанти,
щоб втримати бізнес.
Ми або переміщаємо завод і його філії до Азії,
або обираємо різке,
але необхідне скорочення штату.
Закликаю проявити розуміння
і солідарність до ваших колег,
та прошу підняти руку тих, хто згодиться на вихідну допомогу.
Гаразд, оскільки ніхто не хоче прийняти щедру пропозицію компанії,
я сам виберу тих, кого звільнять.
Алькантара, Тібурсіо.
Бойоркес, Ігнасіо.
Карденас, Куїтлауак.
Пане Рейесе.
Вам знову телефонує батько на лінії 16-го відділку.
Чорт забирай.
Пане Рейесе.
Вам знову телефонує батько на лінії 16-го відділку.
Колеги, будь ласка!
Вітаю, Панчо.
Завдяки тобі продуктивність зашкалює.
І прибутки вищі, ніж будь-коли.
Дякую, пане.
- Скількох звільнив сьогодні? - Ще 40.
Якщо чесно, не думаю, що ще когось можна звільнити.
Завжди знайдеться, Панчо.
Тільки-но прийдуть машини з Німеччини,
ми зможемо скоротити ще десять відсотків цих паразитів.
Ще 180 робітників опиняться на вулиці?
Сподіваюся, спілка не пригрозить страйком.
Ті комуняки-баламути зі спілки можуть відсмоктати мого члена!
Тепер, коли наш президент-популіст
постійно говорить: «Бідні на першому місці»,
вони починають думати, що можуть висувати вимоги.
Так?
Пане Сампаоло, вибачте, що заважаю.
Прийшла секретарка пана Рейеса,
їй треба негайно з ним поговорити.
Відправте її сюди.
Добрий день, пане Хайме.
Вибачте, що перериваю.
Пане Рейесе, ваш батько телефонує цілий ранок.
Йому треба поговорити з вами, це питання життя і смерті.
Не хвилюйтеся, я знаю свого батька. Упевнений, нічого серйозного.
Скажіть йому, що мене тут немає,
і наступного разу, коли я буду з паном Сампаоло,
не переривайте мене, будь ласка.
Звісно, пане.
І ще раз вибачте, що потурбувала.
Можете приходити й турбувати мене, коли завгодно, красуне.
Та не обіцяю, що не відшльопаю
чи не нагну вас на своєму столі, лялечко.
Козел.
- Ти мацав цю дупку, Панчо? - Ні.
Вона до біса гаряча,
і одразу видно, що вона хоче, щоб її добряче відсмажили.
Нізащо. Особливо не зараз,
коли можуть звинуватити в сексуальних домаганнях, ні за що.
Їхні дурні марші й боротьба проти домагань можуть відсмоктати в мене.
Ось чому я бос, правильно?
- Авжеж. - Добре.
Що з твоєю сім'єю? Я думав, що ти сирота.
Ні, ви, мабуть, мене з кимось плутаєте.
Я впевнений, що мій батько перебільшує.
Моя сім'я думає, що я багатий,
тому вони завжди випрошують у мене гроші.
Нехай ідуть до біса!
Мої бідні родичі такі самі.
Завжди згадую слова свого батька.
«Сонце й сім'я - чим далі, тим краще».
Що я говорив до того,
як зайшла ця розпусна секретарка?
А, точно.
Я казав, що мене дістав цей уряд
і його популізм епохи Ечеверрія.
Я міг би продати завод америкосам
або перемістити виробництво в Китай чи Сінгапур.
Я вже склав бюджет.
Нізащо, пане. Навіть не думайте про це.
Як би це сказати?
Я досі не виплатив іпотеку.
За це не хвилюйся.
Попри сумнівне соціальне походження,
ти тепер один із нас.
Якщо продовжиш гарно працювати та вивчиш англійську й мандаринську,
я, можливо, підвищу тебе до гендиректора.
Гендиректора?
- Ви серйозно? - Звісно.
Подбай про склад
і завод в Агуаскальєнтес,
подивися, чи є там паразити, яких можна вивести!
Авжеж, пане.
Перепрошую.
Що таке, Люпіто?
Знову мій батько?
Якщо знову подзвонить, кажіть, що не знайшли мене.
Так і кажіть. А Марі скажіть, що я вже їду.
Скажете, коли прийде.
Бувайте.
Добрий день, пане.
Ми хотіли поговорити з вами про звільнення.
Сіріло, вибачте, у мене зустріч. Поговорімо наступного разу.
Вибачте, дозвольте.
Кар'єрист, новобагатько.
Та тепер він про нас не забуде. Правда?
Так!
ЗАСРАНЕЦЬ
Заздрісні вилупки. Не дивно, що країна котиться до біса.
Іди до біса!
ПАРАДАЙЗ ХІЛЛС ТУТ ЗБУВАЮТЬСЯ ТВОЇ МРІЇ
- Я прийшов, сім'я. - Фране.
Я так рада, що ти вдома, я сходжу з розуму.
- Що сталося? - Твій батько надзвонює, уже не витримую.
Він сказав, чого хоче?
Щось про твого дідуся, але він хоче сказати тобі сам.
Знову нова сукня, кохана?
Це на весілля Палома.
Там був розпродаж, я не втрималася.
Я взяла тобі краватку та кілька неймовірних золотих запонок Montblanc.
Подобається? Це Dolce.
- Дуже гарна. - Скажи?
Припиняй з цим, у нас на картках перевищено ліміт.
Так, я знаю.
- Де діти? - Тоні! Каті!
Привітайтеся з татом.
Якщо дружина не витрачає, чоловік не процвітає.
Як ви, дітлашня? Як справи?
Що нового? Чому не переодягнулися?
Я маю п'ятірку з історії!
Мене обрали грати Попелюшку.
Радий це бути, бо в мене теж важливі новини.
- Що? - Ні. Ідіть до Люпіти.
Переодягніться на вечерю.
- Ти отримав додаткові дні відпустки? - Терпіння.
Пані Хайме похвалив мене
й сказав, що якщо я так триматиму
й вивчу англійську та китайську, він зробить мене гендиректором.
Я можу стати його партнером.
- А зарплату підвищать? - Звісно.
Щонайменше вдвічі. Зароблятиму, як той тюхтій-керівник.
Вітаю.
Правда в тім, що нам потрібна нова машина і краща школа для дітей,
де вони зустрінуть багатих дітей,
вивчать англійську й французьку. Знаєте, що ще?
Нам треба купити дачу на пляжі. Правда?
Так!
Ти зможеш купити мені мотоцикл, коли станеш босом?
- Я хочу такого поні, як у Паті. - Чекайте.
Перш ніж ви все витратили,
нам треба погасити іпотеку,
потім закрити кредити на автомобілі,
а найважливіше, Маріє Елено,
ми маємо погасити банківські позики й кредитні картки.
Не говори про гроші при дітях.
- Що? - Не нагнітай.
Я не нагнітаю, я кажу, як є.
Ми не можемо витрачати гроші, ніби ми багатії.
Принаймні поки я не на тій посаді.
Даруйте.
Люпіто, підійди сюди.
Що це за помиї?
Як ви й просили.
- Чуфле з сиром і шпинатом. - Якесь багно, а не суфле.
Я ж казала радитися зі мною, якщо чогось не знаєш.
Але ви весь день ходили по магазинах, тож я зробила, що могла.
Прибери це й зроби нам сендвічів з індичкою.
Щоб засвоїти урок, маєш це все з'їсти.
- Зрозуміло? - Так, пані, як бажаєте.
Мало того, що вона огидна, ще й не знає свого місця.
Не знаю, для чого тобі це.
Сказати, що вас немає? Упевнена, це ваш докучливий тато.
Я відповім, Люпіто.
Вона думає, що одна з нас.
- Привіт. - Привіт, мій синку.
Як справи, тату? Радий вас чути.
Як ви там?
Слухай, сину.
Твій дідусь Франциско, нехай з Богом спочиває,
помер кілька днів тому.
Дідусь Франциско помер? Скільки йому було?
- Мені дуже шкода. - Ми якраз рахували.
Йому явно було понад 120,
але ніхто не знає, скільки саме.
Передайте мамі й бабі Паскуала, що я їх люблю.
- Марі також передає вітання. - Передам, сину.
Слухай, дуже важливо, щоб ти приїхав у Просперідаду,
Це буде трохи проблематично.
Я завалений роботою.
Не те щоб у нас був вибір.
Розумієш, річ у тім,
що останнім бажанням твого діда було, щоб ти був на його похороні.
А ще він наказав адвокату не читати його заповіту,
поки ти не будеш присутнім.
І якщо ти не прийдеш,
нас можуть виселити.
От халепа. Не кажіть цього.
Не найкращий час.
Я міг би спробувати приїхати в грудні, що скажете?
Не вчиняй так з нами.
Твій дідусь мертвий уже три дні, він починає смердіти.
Це питання життя і смерті.
Що я повинен сказати? Я не можу приїхати, крапка.
Нехай! Не можеш, то не можеш! Що ми можемо зробити?
Я не можу змусити тебе.
Добре, перекажіть усім, що я їх люблю.
Ми тебе теж, Панчо.
Але хочу сказати, що я зовсім не здивований.
Ти завжди був поганим сином.
Невдячний егоїст!
Ще той шмат лайна!
Уперед. Ходімо, Філемоне.
Поклав слухавку.
Ох, дорогенький.
Ти не був близьким зі сім'єю, дивно, що ти засмутився.
Моя сім'я - це одне, але мій дідусь - це зовсім інше.
Я завжди був його улюбленцем.
Він допоміг мені переїхати й заплатив за моє навчання.
Справді? Може, тобі все ж слід відвідати свою сім'ю.
- Побачити, що він тобі залишив. - Що він залишив?
Земельну ділянку невідомо де? Будинок у руїнах?
Двох віслюків і корову? Лише непотріб.
Може, він залишив будинок. Його можна продати.
Авжеж.
Але мої батьки й брати з сестрами завжди у ньому жили.
Тож якщо я отримаю будинок, я не можу вигнати їх.
Я б хотів поїхати туди й побачити бабу з дідом.
Я хочу привезти віслюка й корову до нас додому.
Хіба вони не милі?
Так.
Обіцяю, що одного дня візьму вас до Просперідади,
щоб ви познайомилися з моєю сім'єю і побачили, де я виріс.
Ви побачите, яке красиве те містечко.
Знаєте що?
Треба йти спати, уже пізно.
Ось і сендвічі. Ви не хочете?
- Дякую, добраніч. - Ні, з'їж їх або викинь.
Але з'їж усе суфле, може, це тебе навчить. Добраніч.
Та пішла ти.
Ви сповідуєте чи практикуєте католицьку віру?
Я християнин...
- Будь ласка, вимкни його. - Чому, мила?
Мені вже набридло бачити його всюди.
Ненавиджу його тропічний акцент
і безконечні промови про благородні маси і про те, що бідні на першому місці.
«Заберімо в багатих і віддамо бідним».
...як діла Ісуса Христа.
Він боєць.
Найважливіше...
Він зараз порівнює себе з Ісусом!
У країні безлад, можливо, він має рацію.
Не кажи дурниць. Мої друзі із сільського клубу кажуть,
що він демагог-популіст, який розорить нашу країну
і перетворить її в Кубу чи Венесуелу.
«Як Куба чи Венесуела».
Знаєш, що ти маєш зробити?
Вам з паном Хайме треба поговорити про президента.
Якби ти почула, які речі він говорить, то молилася б на нього.
Упевнена, пан Хайме має рацію.
Добраніч, повелителю простого народу.
Добраніч, повелителько привілейованих.
Овва.
Гей, Фране.
Ти точно впевнений, що не варто з'ясовувати,
що тобі залишив дідусь?
Може, в нього є щось цінне, а ти не знаєш.
Ні, я цілком впевнений, що не варто.
Добраніч, солодких снів.
Бувай.
Панчо!
Панчо, іди сюди!
Дивися, що я знайшов.
Ще один, дідусю?
Він величезний!
Скільки це грошей?
Багато, мій хлопчику. Багато.
Не забувай, що це секрет
лише між нами двома.
Зрештою, коли мене стане,
усе це буде твоїм.
Звісно, дідусю.
Не хвилюйся.
І не забувай,
у світі повно стерв'ятників,
які вичікують слушної миті, щоб украсти в нас!
Ти ж нікому не розказував?
Нічого про скарб?
Чи про мій сейф, так, Панчо?
Я нікому не розказував.
Клянуся Богом.
Я тобі не вірю, брехливий ти шибенику.
Ти точно розказав батькам і братам з сестрами.
Я мушу переконатися,
що ти про це мовчатимеш
вічно!
Фране!
Тобі наснився ще один кошмар.
Нам треба поїхати в Просперідаду.
Я хотів би попросити відгул
на три тижні.
Який ще відгул на три тижні?
Навіть у мене немає стільки вихідних.
Клянуся, це не відпустка.
У мене дуже серйозна ситуація в сім'ї,
і їм потрібно, щоб я негайно підписав якісь документи.
Панчо, ти дуже розчарував мене.
Я так тобі довіряю, і цим ти мені відплачуєш?
Лише тому, що ти мені імпонуєш,
я дам тобі п'ять днів і не на день більше.
Дуже дякую вам, пане.
Будьте певні, я залишу все в порядку.
Я повернуся до четверга, щоб розписатися за нові машини.
Дивись не втрать нагороди.
Дякую.
Ми майже на місці, татку?
Принцесо, я казав тобі пів години тому, що нам ще їхати три години.
Поспи ще трохи.
Твоє рідне місто дуже далеко.
Треба було полетіти до Дуранго,
і там взяти машину на прокат.
Я вже казав тобі сто разів.
Якби ми їхали з Дуранго, довелося б перетинати гори,
це як мінімум вісім годин.
Та невже? Скільки ми вже їдемо?
Ми наближаємося. Чи не так, сім'я?
Так!
Добре.
Слухай, мамо. Скажи нам правду.
Чому ти не знайома із сім'єю тата?
Питайте не мене, а його.
Чому, тату? Ти їх соромився?
Чесно кажучи, я навіть не знаю.
Спочатку я закінчив школу,
потім отримав роботу на заводі,
зустрів вашу маму й ми одружилися,
потім народилися ви, і з тієї чи іншої причини
ми постійно відкладали поїздку.
Недавно я чула, як мама казала тітоньці Які,
що ви ніколи не їхали туди, бо мої бабуся й дідусь огидні,
і вони завжди просять грошей.
Каталіно!
- Не круто. - Коли ти востаннє в них був?
Якщо пам'ять не підводить,
я вже 20 років не був у Просперідаді.
Ти 20 років не бачив своїх батьків?
Це як помножити мій вік на два.
- Це дохріна. - Тоні!
Я купу разів казала тобі не лаятися.
Не говори так при бабусі й дідусю.
Погляньте на це, діти. Ми доїхали до повороту.
- Так. - Чудово.
Ми майже приїхали?
Ні, ще дві з половиною години їзди ґрунтовою дорогою.
- Подрімайте. - Перекусіть.
Люпіто, дай Каті подушку,
щоб вона поспала, і щось перекусити.
Але не накришіть тут всюди.
Так, мамусю.
Дивись, як це красиво.
Дві години цього?
Закриємо вікна?
Так.
- Увімкни кондиціонер. - Ні, у нього потрапить пил.
Гей, Люпіто.
Це нагадує тобі домівку?
Ні, пане. При всій повазі,
У Сан-Педро-де-лос-Сагуарос набагато красивіше.
Так спекотно.
Я зараз спечуся, господи.
Дідько.
Треба посунути цю юку. Поможеш мені, Люпіто?
Так, пане.
Ну ж бо.
- Я йду допоможу. - Боже.
Діти, ви теж вилазьте з машини.
- Гаразд. - Потягніться...
- Візьми з того боку. Понесемо. - Так.
Бери.
- Воно дуже важке, пане. - Чекай.
- Усе гаразд? - Так.
- Ось так. - Фране.
- Що таке? - Ось що!
Ні! Мамо!
Здоров, друже.
Важка юка?
Так, але у нас все під контролем.
Пощастило.
Це відлюдна дорога,
стає досить небезпечно, еге ж?
- Стійте, пані. - Заспокойтеся.
Панове, будь ласка. Заспокоймося.
Ось мій годинник і гаманець.
Можете брати з машини все, що хочете.
А ти не родич Рейесів з Просперідади?
Так, це моя сім'я.
Клятий Панчо Рейес.
Ти мене не впізнаєш?
Філіберто Р. Арріага.
Ми разом ходили в початкову школу.
Бето?
Хіба ми не називали тебе єнотом?
Що ж, вибач за все це.
Людина повинна заробляти на життя.
Так, я розумію.
Ти приїхав до дідуся.
Так, жахливе горе.
Мої найглибші співчуття.
Нехай з Богом спочиває.
Дякую, Бето.
Так.
Співчуваю, брате.
- Так. - Ти надовго у містечку?
Може, вип'ємо й надолужимо згаяне.
Звісно, із задоволенням.
- У тебе прекрасна сім'я. - Дякую.
- Вітаю. - Дякую.
- Ми розчистимо дорогу. - Дякую.
Вибачте, що налякали, пані!
Бувайте, дітки! Вітаю в Просперідаді!
- Дякую. - Уперед!
Ходімо!
Узялися!
Ну ж бо!
Уперед!
Дивіться, діти. Ми вже в Просперідаді.
- Ура! - Так!
- Сфотографуємося? - Так!
Повірити не можу.
У мене немає зв'язку.
У мене на телефоні теж, а він новіший за ваш.
У мене теж. Але знаєте що?
Я впевнений, що це буде незабутня поїздка.
- Фотографія для інстаграму. - Так.
Фотографуй вертикально, добре?
- Може, бумеранг? - Звісно.
- Для наших історій. - Гаразд.
Один, два... скажіть віскі.
Віскі!
ПРОСПЕРІДАД
Ти не так його описував. Це місто-привид.
Мабуть, це просто така година. Гадаю, народ дрімає.
Поглянь туди, кохана.
- Це будинок Мапаче. - Не нагадуй мені.
Добрий день!
Люди, що вже прокинулися, не надто приязні.
Слухай, тату.
Це ціле містечко?
Воно таке маленьке?
І таке жахливе?
Вірте цьому чи ні,
колись Просперідад було одним із найбагатших містечок.
Легенда говорить, що в цих горах
було стільки золота, що воно лежало на дорогах.
Аякже.
Єдине, що є на цих дорогах, це сміття і собаче лайно.
Погляньте на віслюка.
Людське лайно?
Не дивіться, діти.
Діти, відверніться.
- Ні. - Гидота.
Погляньте, як гарно.
Дивіться.
Гляньте, діти.
Це одна з найкрасивіших традицій у Просперідаді.
Коли хтось помирає,
сім'я проводжає тіло цілим містечком під гарну стару пісню,
що називається «Ластівки».
Судячи з розміру труни, вони були дітьми, точнісінько як ви.
Панчо!
Стули пельку.
- Що? - Не патякай.
ЛЯ ЕСПЕРАНСА
Вони приїхали!
Скажімо дідусю!
Дідусю!
Бабусю!
Багаті родичі приїхали!
Вони вже тут, тату!
Вони тут!
Дідусю! Бабусю!
Що це таке, Фране?
Панчо Франциско Рейесе.
Яке щастя!
Мій рідний тату!
Я такий радий, що ти приїхав,
бо через пару років нас вже може не бути.
Моя прекрасна матусю.
Дякувати Богу!
Панчо.
- Мій синку. - Ось моя сім'я.
Це моя жінка Марі,
а ці гарнюні - мої діти.
- Привіт. - Тоні та Каті.
Біла жінка, щоб збагатити наш рід, синку.
Ласкаво прошу в наш дім, пані.
Дякую, пане Росендо.
Рада знайомству, пані Долорес.
Рада знайомству, пані.
Ходімо.
- Познайомитеся з рештою сім'ї. - Панчо!
Це мій найстарший син.
Росендо, на мою честь.
Хоча він великий хлопець, ми називаємо його Росенчик.
Як ти, Росенчику?
Ти тхнеш гноєм. Ти мився відтоді, як я поїхав?
Клятий Панчо, завжди плескаєш своїм язиком.
Досі злягаєшся з худобою?
Збоченець.
Ця лицемірна святоша -
моя дочка Сокорро.
Провидіння Боже нагородило мене дивом
побачити тебе знову, Панчо.
Сокорро, як я бачу, ти все ж не пішла в монашки.
Цей нікчемний, кульгавий, ні до чого не здатний колишній учитель,
який вважає себе поетом - її чоловік Круз.
Поет Просперідади.
- Ясні очі. Спокійні й безмірні. - Годі.
Це мій син Гіларіо.
Митець сім'ї.
- Радий знайомству. - І ця дівчинка...
Як там тебе звати?
Панфіла, пане Росендо.
Ви знову забули?
Панфіла Лусія Маргарита Перес Ернандес, і тепер Рейес.
До ваших скромних послуг.
Як ти, Гіларіо?
- Як поживаєш? - Панчо.
Не міг знайти собі якусь молодшу?
Ось такі переваги у найвідомішого в містечку митця.
Як ти, дитя?
Цей хлопчина, схожий на бандита, - мій син Руфіно.
Паршива вівця нашої сім'ї.
А ця маленька цицьката вертихвістка -
його нинішня дівчина Глорія.
Привіт, кицю.
Приємно познайомитися.
Ви гарячіша, ніж я думав, сестро.
Дякую.
Руфіно, поглянь на себе. Ти схожий на наркобаригу.
Годі тобі, Панчо.
Життя несправедливе.
Не всім так щастить, як тобі.
У цьому містечку ти робиш, що вмієш, а не що хочеш.
Обійми мене!
Радий тебе бачити.
Ходи-но сюди, братику.
Ходи.
Я Глорія Лопес, але називай мене «Краля».
Панчо.
Ласкаво прошу.
До ваших послуг.
Взаємно, сестро.
Як би мені пояснити це непорозуміння?
Ця пані
колись була моїм сином Хасінто.
Одного дня, на сором і ганьбу родині,
вона вирішила, що не чоловік, і стала Хасінтою.
Розумієте, так?
Рада знайомству, сестричко.
Вибач за дурну поведінку тата.
Росендо - типовий мексиканський мачо.
Ох, Панчо!
Поглянь, яким красунчиком ти став!
Гадаю, я тебе здивую, але це точно не спадкове.
Хасінто, поглянь на себе.
Ти завжди був диваком, навіть у дитинстві.
Я Хасінта, жіноче ім'я, мусиш звикнути.
Чекай, познайомся з моїм чоловіченьком.
- Лупе! - Так.
Приємно познайомитися.
Гваделупе Флорес до ваших послуг.
- Дуже приємно. - Пані.
Рада знайомству.
Це моя донька Бартола.
Єдина нормальна людина в цій сім'ї.
Однак, якщо чесно, вона не надто розумна.
Встигла народити шістьох дітей від різних чоловіків.
Серед них і темношкірий, і китаєць.
І на додачу до всього
вона вагітна від іноземця, що не знає іспанської.
Не треба говорити, щоб займатися цим.
Ти диви! Ти була немовлям, коли я поїхав.
Ти вже така доросла!
Хто з них твій чоловік?
- Ох, Панчо! - Що?
Щойно Біллі дізнався, що я вагітна,
він пішов по-англійськи!
- Ох, сестро. - Хай там як.
Це Браян, Ярослав, Дудінка, Рейган
і ще ціла купа, яких я не знаю, але всі вони мої внуки.
Гаразд, звертаюся до вас усіх.
Це Марі, моя кохана дружина,
а це мої діти Тоні та Каті.
Привіт.
А це Люпіта. Помічниця по дому.
Вона погодилася поїхати з нами.
Вона ваша служниця?
Їх так більше не називають. Вона хатня робітниця.
Ти її трахаєш, так?
Припиніть. Не кажіть такого, тату!
А зі мною чому не вітаєшся, Панчіто?
Забув про свою кляту бабусю? Невдячний вилупку!
Бабусю Паскуало!
Яка приємна несподіванка!
Звісно, ти не очікував, гівнюку.
Ти, напевно, думав, що я здохла, так?
Я б не посмів, бабусю!
Познайомтеся з моєю сім'єю.
Це моя жінка й діти.
- Привіт. - Гарна сім'я.
Тобі так пощастило, що навіть маєш білих дітей.
Але ти все одно засранець,
що покинув нас на всі ці роки.
Підійди ближче.
Я маю передчуття, що вони не від тебе.
Панчо, може, ми відведемо вас у вашу кімнату?
Ви, мабуть, втомилися, ходімо.
Побачимося пізніше. Я радий, що ви не змінилися.
Добре, вилизаний засранцю.
Ходімо.
Сподіваюся, ти й твоя жінка
не посміли б припхатися сюди з пустими руками.
Сподіваюся, ви принесли мені хоча б щось гарненьке.
Так.
Маленький подаруночок.
Це «Фенді».
Гаразд.
Це вже інша справа!
- Вам дуже личить, мамо. - Я знаю.
Ходімо.
Підемо спочатку до твого дідуся,
щоб він знав, що ти тут. Ходімо.
Ми поклали його в цій кімнаті.
Заходьте.
Правда твоя мама й сестри чудово впоралися?
Він починає смердіти,
але ми мусили вшанувати його бажання,
щоб ти був на похороні.
Тепер, коли ти поруч зі своєю сім'єю,
старий нарешті спочине з миром.
Ви зможете побути з ним наодинці й помолитися на вервиці.
Поцілуй його, синку!
Не чіпайте.
Злізьте, будь ласка.
Не забирайте цього.
Ну ж бо, ходімо до вашої кімнати.
Пішли, сину.
Ви її зламаєте.
Злізьте, прошу!
Заходьте.
Брись! Забирайся!
Ми поселимо вас у кімнаті дідуся.
Це найкраща з кімнат.
Самі бачите, що це не шикарний готель,
але ми приготували все з любов'ю.
Простирадла щойно випрані.
Тут є мило, кілька рушників
і приємна чиста водичка, щоб освіжитися.
Як вам, синку?
На декілька днів підійде. Правда, сонечко?
Не хвилюйтеся про нас.
Якщо вже ви обоє тут,
ось дещо для вас. Сподіваюся, сподобається.
- Що це таке? - Це краватка.
Від «Гермес».
Краватка.
Те, що треба.
«Шанель» номер п’ять. Класика.
Якщо не сподобається, Марі обміняє.
Ні, Панчо, не обміняю. Може, треба було самому їх купити.
Освоюйтеся, ми вас залишимо.
- Ходімо. - Дякую, тату.
Що це таке?
- Відпочиньте. - Дякую.
Нога прадідуся.
Що?
Панчо.
- Ти бачив? - Ой, ледь не забув!
Сьогодні ввечері ми влаштуємо маленьку вечірку,
щоб відсвяткувати ваш приїзд.
Ми вас чекатимемо.
Ми прийдемо, тату. Дякую.
- Ходімо, дорогенька. - Пішли.
Ти ж не хочеш, щоб ми тут спали?
Мало того, що тут огидно, це кімната твого покійного діда!
Це його нога. Це жахіття!
А що ти пропонуєш?
Бронювати кімнату в сільському «Гілтоні»?
Ти не чула, що вони роблять для нас вечірку?
Я не можу так образити свою родину.
Так, але це ж діра!
Тут пахне бідняками!
Маріє Елено.
Я казав, що походжу з бідної родини, і ти була не проти.
І не забувай, що я прекрасно знаю, як саме заробили твої білі паршиві батьки.
Тож обійдемося без аристократії.
Годі, сонечко. Не треба дурниць, припини плакати.
Усе буде добре. Ми тут на кілька днів, обіцяю.
Панчо, просто...
Вибач за все, що я сказала про твою сім'ю,
але тут навіть гірше, ніж у моєму найжахливішому кошмарі.
Тату, я маю тобі дещо сказати, але не злися.
- Що там, чемпіоне? - Я хочу в туалет.
- І я. - По-великому чи по-малому?
- Какати, це навіть може бути срачка. - Я теж.
- Швидко, ходімо, поки не пізно. - Я теж хочу.
Гаразд, діти.
Ідіть туди, обирайте дерево,
спускайте штани й дивіться, чи немає жуків.
Піду по туалетний папір.
- Тут? - Так, тут.
Панчо, хочеш сказати, тут немає туалету?
Є туалет на вулиці, але повір, це краще.
Ну якщо я вже тут.
Як справи, діти?
Нормально!
Добре.
Будьмо!
Ми розійшлися ще давно
Та маю визнати, що програти час настав
Усе, як ти й казала
Я слухаю свого серця
Я помираю від бажання повернутися
Ну ж бо, родино.
Повернутися
І повернутися
Знову у твої обійми
Я прийду, де б ти не була
Я вмію програвати
Хочу повернутися
Братова!
Повернутися!
Дякую, тату.
Панчо, вітаю з поверненням. За тебе.
Дякую, тату.
Будьмо, дякую за вечірку.
Ви справді розгулялися.
Будьмо!
Це найменше, на що заслуговуєш ти й твоя сім'я.
І чесно кажучи, ми всі раді, що ти тут.
Хвилинку, Гіларіо!
Хвилинку, я хочу сказати кілька слів.
Діти, підійдіть сюди!
Привіт, маленький!
Моя дорога родино.
Це дуже особливий день
для вашої мами й для мене.
Те, що ми всі зібралися, але особливо,
що з нами мій Панчо і його сім'я,
перевищує усі мої мрії.
Не зрозумійте неправильно,
але Панчо завжди був моїм улюбленцем.
Безсумнівно,
він найкращий з усіх вас.
Будьмо, синку.
Будьмо, Марі.
Ще раз вітаю вас у Просперідаді.
Будьмо, усі!
Тепер твоя черга, сину. Уставай.
Ні.
Промова!
Зроби це, тату!
Перш за все, я б хотів подякувати за вашу доброту й гостинність.
Після стількох років
ми з сім'єю неймовірно раді бути з вами всіма тут, у Просперідаді.
Щоб вас не затримувати,
дозвольте сказати дещо від серця.
Особливо звертаюся до мами й тата.
Сподіваюся, ви вибачите мені, що не приїжджав,
і що покинув вас на всі ці роки.
Пробачте.
- Будьмо. - Панчо!
Та все ж ми залишимося тільки на кілька днів.
Нам скоро треба повертатися до столиці, так?
Не хвилюйся, сину.
Завтра вранці ми його поховаємо.
Потім нам усім, включно з твоїми дядьками,
нотаріус зачитає заповіт.
Чудово.
Гей, бабусю Паскуало. А як там дядьки Регіно й Амбросіо?
Здохли, сподіваюся.
На жаль, ті засранці так і залишилися марною тратою кисню.
Я б хотів, щоб ви запросили їх, тату.
Нізащо! Я краще помру, ніж дозволю тим йолопам ступити на поріг цього дому.
Тихо, Росендо!
А ось і наша шльондра Долорес
починає заступається за своїх коханців.
Стуліть пельку! Ви завжди все каламутите своєю брехнею.
Стара карга!
Не смій зневажати мою мати!
Вона сказала правду.
Усі знають, що ти, як та шльондра, водилася з Регіно.
Це твоя мати шльондра, козел!
Зупиніться!
Гіларіо!
Зіграйте щось!
Це твоя пісня!
Я добре знаю, що це кінець
Але коли настане мій час помирати
Я впевнений, ти будеш плакати
Плакати й плакати!
Ти будеш казати, що не любила мене
Але ти будеш дуже сумною
І такою й залишишся
З грошима, без грошей
Я роблю усе, що хочу
І моє слово - закон
Готова? Один, два... Уперед, Каті!
Поїхали!
Вибий лайно з цього сраного америкоса,
так щоб він навчився поважати мексиканців, Каті!
Ось так, Каті.
Поставте це, сестричко.
Спробуйте це, я приготував з любов'ю.
- Що це, Руфіно? - Це ненепіль нортеньйо.
Ніде у світі його не роблять краще, ніж у Просперідаді.
Воно гостре?
Спробуйте. Якщо не сподобається, виплюнете.
Довіртеся мені.
Як вам?
- Дуже смачно! - Смакота.
Як воно називається?
Ненепіль нортеньйо.
Пізніше приготую вам його з ягням.
Наше місцеве м'ясо завжди приносить задоволення.
Але спочатку принесу ще текіли.
Панчо.
Що в ненепілі нортеньйо?
Просто їж, не питай.
Це смакота, я в захваті.
То яке там м'ясо?
Добре, але не кажи, що не попереджав тебе.
Ненепіль роблять
зі свинячих кишок, печінки, матки та шлунка,
які готуються в горіховому соусі. Це місцевий делікатес.
Смакота.
Сестричко!
Я приніс текілу, тримайте!
- Налийте ще трохи. - Авжеж.
Ще хтось буде?
Як ви, хлопці? Зробіть маленьку перерву.
Поїхали.
Пішли за ними.
- Не напружуйтеся так, потанцюймо. - Сестро.
Ходіть танцювати з нами.
Відмовок не приймаю.
Ходімо.
Браво!
Зробімо родинне фото!
- Ставайте під годинником! - Чекайте, бракує бабусі.
Ходімо, мамо. Ми фотографуємося.
Я не займатимуся цією дурнею!
- Звісно, будете. - Ходімо, бабусю.
Дідько!
- Не штовхай мене! - Звільніть місце для бабусі.
Що робиться?
Скажіть «Віскі» на три.
Один, два, три!
Віскі!
Чекай, Панчо!
Ставай, я сфотографую, щоб ти був на фото.
- Дякую, брате. Вертикально. - Я сестра.
Скажіть «Віскі» на три.
Віскі!
На три, народ.
Один, два...
Я побачила, як Росенчик й Люпіта цілуються під деревом.
Геть звідси!
Вони коханці!
Валіть звідси, шибеники!
Найкращим моїм рішенням було
покинути це містечко й переїхати в столицю.
Слухайте, Панчо.
Там справді так добре, як кажуть люди?
Якби ми могли прибрати звідти всіх людей,
Мехіко було б найкращим місцем на світі.
Брате.
Ви відвезете мене туди й усе покажете?
Ну...
Відвезете?
Якщо з'явиться нагода, я покажу вам все.
Води хоро
Поки Росенчик не перетвориться на віслюка
Діти, час у ліжечко. Ідіть по своїх кімнатах.
Ні!
Тоді я йду по ремінь. І я не жартую.
Швиденько!
Ходімо спати!
Один, два, три, чотири, п'ять, шість...
Добраніч, Росенчику.
Я така, як і ви...
- Вони називають нас Рейесами... - Кролі Рейеси.
Чому б нам не відійти в більш усамітнене місце?
- Обожнюю секрети. - Я теж! Ходімо.
Так.
Гарного вечора, даруйте.
Досить.
- Знаєте що? - Що?
- Випийте ще разочок. - Ні.
Як це 15 000 песо за кілька шматків свинини й приправленої індички?
Та ви знущаєтесь з мене.
Одне ціле ягня.
Чотири кіло ненепілю, три кіло свинини й п'ять кіло гуакамоле.
Плюс бочка пульке,
двадцять ящиків пива, десять пляшок текіли.
А ще намет і освітлення.
І стільці. Дайте мені спокій, Росендо.
Подивимося, чи мої діти зможуть докласти грошей.
Тату. Перепрошую.
Додамо гонорар хлопців до рахунку за вечірку?
Ти казав, що ти заплатиш!
Лише за перші три пісні.
Треба оплатити ще 16 пісень. Дивіться, які вони злі.
Це всього сім тисяч песо.
Щось придумаємо.
Гаразд, тату.
Ходімо, кохана.
Овва які.
Так, пірніть у них.
Вибачте, що перериваю.
Ми можемо поговорити?
Авжеж, тату. Звичайно.
- Добраніч, побачимося завтра. - Авжеж.
Що там?
Сину, вибач за таке прохання,
але навіть коли всі скинулися,
нам не вистачає грошей заплатити за вечірку.
Авжеж, без проблем. Скільки?
Випивка, їжа й музика. 25 000 песо.
А скільки у вас є?
Ми використали всі свої заощадження,
але нам досі не вистачає 10 500 песо.
Якось надто круто для домашньої вечірки.
Зараз подивлюся.
Я візьму.
Якщо буде якась решта, я поверну тобі.
Ходімо, кохана.
Добре.
Ось так.
- Це останній. - Гаразд.
У мене є питання, сестричко.
Ці вбивчі цицьки й дупа натуральні?
Надзвичайно натуральні.
Мої цицьки,
моя дупа,
волосся.
Я б убив за таке тіло.
- Я теж. - Лупе.
Мій брат згадував, що ви дуже красива,
але цей виродок не казав наскільки.
Ви запаморочливо чудесна!
Я іду.
- Не йдіть. - Так.
Даруйте.
- Бувайте. - Кінець вечірці.
На добраніч.
Вечірка закінчилася.
- Ви розлили текілу. - Віслюки.
Ще по чарочці й один вірш.
Вірш для всіх!
О Мила Земле!
Твоя поверхня - золота кукурудза
Твої шахти - палаци короля золота
Чаплі пливуть у небі
І зелений спалах папуг!
- А ще інші... - Гей, ти.
Скажи своєму недоумкуватому чоловіку стулити пельку
й знайти мені трохи того м'яса барбакоа.
Я хочу ще такіто.
Так, бабусю.
Я все згадую, як розмовляють твої батьки.
І ті пузаті маріачі!
Твій брат Руфіно безперестанку зі мною фліртує.
Твої сестри ставляться до мене, як до княгині Монако.
Тепер ти бачиш,
що не всім так щастить, як нам.
Знаєш, хто найщасливіший чоловік на світі?
Хто, дорогенька?
Ти.
- Ти цього хочеш? - Так, прошу.
Тихо.
Не розбуди дітей, швидко.
Он там.
Ось так.
Ну ж бо.
Тихо.
- Панчо! - Що?
Хтось підглядає за нами!
Покидьки.
Біжімо!
Покидьки.
Вони ніколи не зміняться.
Іди до біса!
Що трапилося, Панчо?
Хто це був? О ні.
Дорогенька.
Це мої племінники, але було темно.
- Добре. - Не хвилюйся.
На чому ми зупинилися?
Я хочу відчути твої м'язи.
- Ці м'язи. - О так!
Як приємно.
- Тихіше, Панчо. - Добре.
Тату, ти знаєш, що таке помста Моктесуми?
ЇЇ підхоплюють америкоси, коли їдуть у Мексику.
А що, чемпіоне?
Я не америкос, але, здається, підхопив.
Я теж.
Капець. Хутчіше!
Ходімо.
Здається, у мене те саме.
Якщо дівчинка - назвемо Сокорро, як її тітку.
А якщо хлопчик - Хасінто.
Що це?
Життя несправедливе, чоловіче.
Що ти таке говориш?
Як так вийшло, що в Панчо чудове життя,
а в нас завжди усе так паршиво.
Цікаво, що про нас подумала жінка Панчо.
Не важко здогадатися. Що ми бидло без класу та манер.
І вона має рацію.
Це правда.
Судячи з їхньої машини, його годинника
і їхнього одягу, вони купаються в грошах.
Уявіть, у яких хоромах вони живуть.
А прикраси на тій гордовитій суці.
Ті сережки, годинник, намисто, браслет.
Я в такому розбираюся,
імовірно, на ній було близько 100 000 песо.
А її аромат, Глоріє. Французькі парфуми.
Справді?
Ну, це не робить їх менш грішними чи безсоромними.
Брате Хасінто... Вибач, сестро.
Скільки в Панчо грошей?
Хоча б приблизно.
Я не знаю, але багато.
Може, мільйон доларів?
Не тупи!
Якби в нього було мільйон доларів,
думаєш, він би приїхав у це місто, повне злодіїв?
- Не бий мене. - Кому яке діло, скільки він має.
Головне подбати про те, щоб ми отримали частину тих грошей.
Звісно.
- Будьмо! - За це й вип'ємо, брате!
Дивіться.
Дядьку Амбросіо!
Радий вас бачити, як справи?
Добре, мій сину.
Познайомтеся з моєю дружиною Марі й моїми дітьми.
Дуже приємно.
Взаємно, пане Амбросіо.
У вас прекрасні діти.
Сподіваюся, вони охрещені.
Звичайно.
Тоні готується до свого першого причастя, правда?
Так, тату.
Яка гарненька усмішка.
То ти нарешті вирішив приїхати.
Я радий, бо якщо ці роки, на які ти нас покинув
прирікали тебе до чистилища,
то пропуск похорону дідуся був би твоїм квитком до пекла.
Я б нізащо його не пропустив, він завжди був мені як батько.
Нізащо б не пропустив? Аякже.
Ти приїхав у Просперідаду
з жадібності до його заповіту, але поговоримо потім.
Треба швидше починати похорон,
поки стерв'ятники не почали злітатися на цей сморід.
- Ходімо? - Так.
Будь готовий нести.
- Нести? - Що?
Піджак...
- Добрий день усім. - Доброго ранку.
Клятий гей.
Готові?
Хай Бог помилує його душу. Ходімо.
Господь зібрав нас у цей день, щоб ми попрощалися з цією великою людиною.
Дорогий наш тато й дідусь Франциско Рейес
нарешті знайшов спокій
і піднявся на небеса, щоб бути з Господом.
Та його пам'ять і приклад, що він подавав, житиме в наших серцях вічно.
Чоловік порядний,
щедрий, працьовитий і чесний.
Хороший чоловік, і ще кращий батько й дідусь.
Нехай його спадщина буде світлом для всіх нас.
Маяком на нашому шляху...
Годі, Амбросіо.
Припини цю маячню і кінчай з цим.
Твій батько завжди був нещасним покидьком.
Тож закругляйся вже, бо стає спекотно.
Вибачте, мамо. Помолімося.
Богородице Діво, повна благодаті, Господь з...
Ходімо, кицю.
Будь я проклятий.
Біда не приходить одна.
Останнє, що нам було потрібно, це він зі своєю повією.
Зараз я вправлю йому мізки.
Заспокойся, Росендо!
Франциско був і його батьком.
Не роби скандалу на його похороні.
Мамо. Онуче.
Як ви?
Даруйте.
Вибачте, що не зміг приїхати раніше.
Ви й не уявляєте, як я засмутився, коли почув новину.
Я так плакав.
Облиш свої побрехеньки, безсоромний мерзотнику.
Твій батько довго хворів і вже три дні як мертвий,
а ти так і не навідався й не виявив поваги до нього.
Перестань бути лицеміром.
Я хочу, щоб ти, твоя повія й ця пухлина, яку називаєш сином,
почали молитися, як і всі ми,
щоб ми покінчили з цим лайном
і пішли читати заповіт.
Так, мамо. Ще раз вибачте.
Мені дуже шкода, бабусю.
Мене теж дуже засмутила смерть дідуся.
Геть з моїх очей, ти заноза у сраці.
Продовжимо. Отче наш, що єси на небесах...
Добрий день усім присутнім.
Добрий день.
Відповідно до останнього бажання пана Франциско,
я почну читати
його заповіт.
У містечку Просперідад
постає переді мною пан Франциско Рейес Варгас.
Він стверджує, що є мексиканцем за походженням,
шахтарем за фахом
і громадянином цього муніципалітету,
де він народився 21 квітня 1897 року.
Бувши здоровим розумом та тілом
і сподіваючись, що ви виконали його останнє бажання,
щоб уся його родина була присутня
на цій урочистій події,
він оголошує свій заповіт.
Своїм правнукам, праправнукам
і подальшим нащадкам, чиїх імен він не знає,
він залишає монету у 20 песо кожному
в надії, що вклавши їх з розумом,
вони прокладуть власний шлях у житті.
Козел!
Забирайтеся!
Геть!
Своїм дорогим онукам
Росенчику, Гіларіо,
Сокорро,
Руфіно,
Хасінто чи Хасінті, як вона воліє, щоб її називали,
Регініто та Бартолі
він залишає свого віслюка,
корову, індичку
й трьох свиней.
Щоб вони їх поділили так, як вважають за потрібне.
Своїй невістці Долорес Гарсіа,
на знак подяки за одну незабутню ніч пристрасті,
він залишає свій дорогоцінний медальйон Діви Гваделупської.
Своєму синові Амбросіо,
який, як добрий християнин і представник Бога на Землі,
не вірить у матеріальні речі,
він залишає один Отче наш
і три Радуйся, Маріє.
Та до біса вас, тату.
Своєму синові Регіно,
який єдиний серед його дітей провів успішне життя
і здійснив свою мрію стати
злодієм, корупціонером, політиком-кровопивцею,
він залишає вживаний, помальований примірник «Трактату про мораль».
Один із тих, які уряд роздавав у нашому місті.
- Забираймося. - Своєму синові Росендо...
Ходімо.
...який серед трійнят
був єдиним, хто пішов його стопами
і зайнявся гірничою справою,
він передає свою кирку, лопату та візок,
щоб той міг продовжувати переслідувати свою безглузду мрію знайти
золотоносну жилу в старій шахті Есперанса.
Своїй коханій супутниці протягом багатьох років
пані Паскуалі Варгас Гарсіа
він передає лише свою глибоку вдячність
і бажає, щоб її час у цьому світі
не тривав надто довго,
щоб вони зустрілися якнайшвидше.
Клятий Франциско Рейес!
Ти був довбаною паскудою до самої смерті!
Сподіваюся, ти згниєш у пеклі, засранцю!
Що ж,
якщо він нікому з нас нічого не залишив,
хто, чорт забирай, отримає будинок і все його майно?
Якщо ви дозволите,
я ще не закінчив.
Наостанок, він має волю
призначити своїм єдиним спадкоємцем
решти свого майна,
включно з будинком, старою шахтою Есперанса
з усіма її тунелями та навколишньою землею,
а також будь-яким рухомим та нерухомим майном в ній
і предметами, які протягом свого життя
він сумлінно зберігав у своєму сейфі,
призначеному вашим опікуном, виконавцем і розпорядником,
його внуку Франциско,
який серед його нащадків
був єдиним, чия важка праця, зусилля та самовідданість...
Якого дідька?
Вибачте мені,
але я не вірю й слову, з того, що ви прочитали.
Тато б нізащо не обдурив нас і не залишив усе Панчо!
Він нічого не чув про нього понад 20 років!
Мені шкода, Росендо.
Такими були його останні бажання.
Не звинувачуйте мене,
я лише посланець.
Слухайте сюди, паскуди!
Залиште пана Торібіо в спокої!
Знаючи того засранця Франциско, Я впевнена, що заповіт правдивий.
- Звісно. - Він завжди нас намахував.
Єдине, що ми можемо зробити,
це сподіватися, що Панчіто змилосердиться над нами
і поділиться з усіма нами своєю спадщиною.
- Ще квасолі? - Ні, Лоло.
Б’юся об заклад, що ці благодійні боби від уряду протухли, і у них сидять жуки.
У мене від них завжди такі гази.
Насипте трохи мені, мамо. Я люблю цих створінь.
Я теж хочу.
Вибач, більше немає.
Бабуся все доїла вчора ввечері.
Ти нічого не залишила для Панчо і його сім'ї?
Ти не запросила їх поїсти з нами?
Запросила, але після похорону вони одразу пішли в кімнату й не виходили.
Чим їх годувати? Протухлими благодійними бобами?
Черствими тортильями?
Уяви вираз обличчя своєї невістки.
Може зарубаємо курку чи свиню?
Ти здурів?
Це мої тварини!
Я бережу їх на п'ятнадцятиріччя дружини.
Кляті злидні!
Куди вже гірше?
Кажу мільйонний раз, не будь плаксою.
Поводься, як чоловік!
Ми роками їли, що могли, коли могли,
і ти ніколи не скиглив, як мале рюмсало.
Звісно, але я сподівався, що тато
залишить нам щось цінне,
що змінило б нашу долю на краще.
Хіба ви не чули, що в цього старого паскуди був сейф?
Це правда. Я чула, що він згадував про сейф.
Я теж чув.
Що за лайно в тому сейфі?
Щось цінне, я впевнений.
Та дідько його знає.
Напевно, старі документи, якісь фотографії.
Нічого цінного,
бо старий хрін точно витратив усе до останнього
на шльондр і гулянки!
Повторюся. Куди вже гірше?
Можна?
- Заходь, сину! - Перепрошую.
- Де дітки? - Вони заснули.
Вони отримали сонячний удар після похорону.
Вибач, сину. Їжі більше немає,
але я можу послати Бартолу по кілька тамале.
Нічого, мамо.
Ми наїлися на вечірці.
Нам трохи зле. Правда, Марі?
Ти впевнений, синку?
У пані Панчі найкращі тамале із зеленим чилі!
- І у нас є чек. - Не треба, тату.
Ми просто прийшли сказати,
що після довгих обговорень,
ми розуміємо, як ви зараз почуваєтеся.
Ми вважаємо, що дідусь несправедливо розділив своє майно.
- Це несправедливо. - Спокійно.
Хоча я отримав будинок, шахту й ділянку,
для вас нічого не зміниться.
А що я казав?
Панчо найпрекрасніший син у світі!
Браяне, Дудінко! Біжіть до пана Панкраціо
й скажіть хай надішле свиню та текілу для вечірки!
Гіларіо, іди по своїх хлопців! Нам потрібна музика!
- Уже біжу! - І передайте, що я хочу ягняти!
І свинячих шкварок, але без волосся.
Уперед!
Фране, я почуваюся жахливо.
Це просто похмілля.
Чемпіоне, обережніше!
Добрий ранок!
Добрий.
Дорий ранок, сплюхи. Виспалися?
Більш-менш.
Де тато та брати з сестрами?
Ходять у справах.
Пізніше прийдуть і відвезуть вас до міста.
Я готую для вас смачний сніданок проти похмілля.
Упевнена, воно вас замучило.
Я зробила гострий суп
і чилакілес з трьома сортами чилі.
Вибачте,
але мені недобре. Перепрошую.
Кохана, поїж трохи, щоб заспокоїти шлунок.
Наша пані не любить мексиканської їжі?
Зухвала смердюча сучка.
Річ не у тім, бабусю.
Вона отруїлася вечерею і блювала всю ніч.
Я зроблю їй чаю з епазотом, джимсоновою травою...
Не треба, мамо.
- Привіт, сину! - Привіт, тату.
- Готовий їхати в місто? - Готовий.
Вибачте, що турбую,
але ви б не могли позичити мені грошей, щоб віддати пані Карті
за сніданок та вчорашній обід?
Панчіто.
Даси мені трохи грошей на крем від геморою
і сигарети?
Тримайте.
Дякую.
Я сховаю їх для вас.
Ні.
Сину, зупинись на секунду.
- Тут? - Так, ходи зі мною.
Дивися, сину.
Тепер це все твоє.
Як далеко простягаються ці землі?
- Бачиш будинок? - Ага.
Межа ділянки починається тут, де хрестик,
і закінчується аж перед початком гір.
Чому ви ніколи не вирощували культур
чи розводили худобу на цій землі?
Одразу видно, що ти задовго сидиш у столиці.
Тут ростуть тільки бур'яни й кактуси.
А водяться тут лише чорні змії, павуки
і отруйні скорпіони, хіба не так?
Якби ви й мої брати не були такими лінивими,
ви б використали цю землю, щоб прорватися.
Ви її не чіпали, відколи я поїхав.
Ні, Панчо.
Ми не тинялися без діла, правда, Росенчику?
Ми працюємо від зорі до зорі щодня.
І щоб це довести, у нас для тебе є сюрприз.
Пам'ятаєш стару шахту?
Як я міг забути ці сховища?
Я ціле дитинство допомагав тут дідусю.
Він брав тебе сюди кожної суботи.
Ну, тепер вона твоя.
Ми ходили сюди кожних три дні.
Ми її оглядали, прибирали, малювали плани.
Відімкни, сину.
Протягом довгого часу
дідусь Франциско, Росенчик і я
планували відкрити її знову.
Хочеш вір, хочеш ні,
але я впевнений, що за цими каменями
ховається найбільша у світі золотоносна жила.
- Скажи, Росенчику? - Твоя правда, тату!
Забудьте ті старі мрії.
За словами дідуся,
який знав більше за всіх,
це золото вичерпали ще дуже давно.
А от і ні, сину.
Навіть довбані америкоси й канадці
приїжджали, щоб тут усе роздивитися.
Як зграя білявих стерв'ятників!
Як і ти, Панчо.
Та що ви кажете?
Відколи себе пам'ятаю,
ви додержувалися цієї вигадки.
І що? Минуло 20 років, а через ваші лінощі нічого не змінилося.
Бо мені був потрібен партнер і гроші, щоб почати працювати.
Але ти розбагатів і приїхав,
тож ми нарешті зробимо це!
Послухайте, батьку. Не зрозумійте неправильно,
але я повернувся лише на кілька днів
заради заповіту й похоронів.
Тож я маю поквапитися,
якщо хочу встигнути з усім розібратися.
Краще їдьмо в місто,
щоб обговорити справи з нотаріусом і моїм хресним.
Їдьмо.
Пообіцяй мені, що подумаєш щодо шахти.
Клянуся, ми можемо стати мультимільйонерами.
Обіцяю, що подумаю над цим.
Уперед, їдьмо.
БАНК ДОСТАТКУ
Побажайте успіхів, і побачимося в барі,
я розкажу, як усе пройшло.
Добре, не дозволь цьому покидьку Регіно їздити на собі.
Він експерт з хабарів і таємних домовленостей.
Будь обережний. Не спускай очей із гаманця.
- Побачимося. - Добре.
Перш ніж купувати ділянку Рейесів,
нам спочатку треба з'ясувати, чи справді є золото в тій дірі.
Авжеж, Алексе. Треба бути дуже обережними з мером.
Я одразу зрозумів, що пан Рейес пройдисвіт і дуже жадібна людина.
Якийсь шмат лайна.
І уродженець фальшивої мамки-мексиканки.
Добрий день.
Вітаю.
Де тут офіс пана Рейеса?
- Он там. - Дякую.
- Добрий день. - Вітаю.
Вітаю.
Я б хотів побачити пана Рейеса.
Він чекає на вас?
На жаль, ні. Але як його хрещеник, я сподівався, що він мене прийме.
Це ви той родич мера зі столиці?
Той, що отримав спадщину пана Франциско?
Франциско Рейес до ваших послуг.
Як я бачу, новини розлітаються швидко у цьому містечку.
Ой лишенько.
Вибачте, але мер дуже зайнята людина.
Але для вас
я спитаю в командира Рейеса.
Він відповідає за графік мера.
Я вам дуже вдячний.
Дуже дякую.
Як ти, Регініто?
Чи ти забув мене?
Це ж це я, твій кузен Панчо!
Вибач, що вчора не вийшло поговорити.
Як ти, Панчо?
Ти приїхав тільки, щоб дістати спадок?
Не говори дурниць.
Регініто, як гадаєш, я можу побачити свого хресного?
По-перше, не називай мене Регініто.
Командир Рейес.
Правду кажучи, мер не приймає без попереднього запису.
Я розумію, командире. Можеш сказати йому, що я тут?
Я хочу побачити документи на будинок.
Неможливо.
Я подивлюся, чи вийде записати тебе на наступний тиждень.
А поки сідай. У мене багато роботи.
Дуже дякую.
Яблучко від яблуньки недалеко падає.
Візьміть, щоб згаяти час.
Доведеться довго чекати.
Дякую, лялечко.
Дякую за допомогу з америкосами.
Я заїду сьогодні ввечері на ще один урок англійської.
Бувай, голубчику.
Мій найдорожчий хрещеник! Дуже радий бачити.
Взаємно.
Ти чому там сидиш?
Я сподівався на зустріч із вами.
Як до тебе ставиться містечко?
Чудово. Ви ж знаєте, які всі добрі в Просперідаді.
Цей гівнюк сказав, що ти не можеш зайти?
Ні, звісно, ні.
Я трохи поспішаю, у мене лише кілька днів,
щоб розібратися з будинком і спадком.
Слухай уважно, Регініто!
Панчо мені як син, і він може заходити до мене, коли захоче.
Зрозумів?
Звісно, батьку.
Скільки можна називати мене батьком на роботі?
Мене звинуватять у кумівстві.
Іди й займи себе чимось.
Ніхто не має мене турбувати, щоб я поговорив з хрещеником.
- Заходь. - До зустрічі, командире.
Ото вже корумпований!
Він приймає в себе лише клятих америкосів
і багатіїв зі зв'язками, правда?
Сідай.
Дякую.
То чим ти займався весь цей час?
Ну що тут скажеш?
Було дещо складно, коли я вперше приїхав в Мехіко.
Ви знаєте, якими паскудами бувають ті міщани.
Ставилися до мене, як до сміття.
Усе змінилося,
коли я отримав освіту і знайшов роботу.
Я одружився, у мене двоє чарівних діток.
І тепер я повернувся в Просперідад.
Бачу, ви перейшли до іншої політичної партії.
Ох, синку.
Часи змінилися.
ІРП більше не служить цій країні.
Її зруйнували корупція та безкарність.
Тоді спробував ПНД, і було те саме, але вони ще й боягузи-лицеміри.
А сьогодні в руках нашого президента
країна проживає четверте перетворення.
Усе краще, ніж будь-коли!
І він дивом покінчив з корупцією і безкарністю.
Але я впевнений, що ти приїхав,
тому що ти спадкоємець свого дідуся.
Насправді окрім візиту до вас я хотів,
щоб ви допомогли мені оформити документи на будинок
і отримати майно від нотаріуса.
Ні про що не хвилюйся, я залюбки допоможу.
Красно дякую.
Але перш ніж ти зможеш успадкувати майно й оформити все на себе,
тобі треба ознайомитися з витратами на нерухомість, іпотекою
та оплатити всі комунальні рахунки.
Про яку суму йдеться?
Це без урахування процентів чи плати за прострочення.
Твоя сім'я не платила рахунків чи податків на майно роками.
Це багато?
Не думаю, що навіть дім і земля стільки коштують.
А ми можемо домовитися якось по-іншому?
Франциско, чорт забирай!
Я щойно сказав тобі, що президент покінчив з корупцією!
Сам подивися.
І годі прикидатися. Очевидно, що ти мільйонер.
Але нехай.
Сам знаєш, ти завжди був моїм улюбленим племінником.
Саме тому я тебе виручу.
Справді?
Як?
Я дам тобі два варіанти.
Я вас слухаю.
Перший варіант: ти повертаєш борг одним платежем,
а я утримуюсь від процентів і доплати.
А другий варіант?
- Продай мені власність. - Що, усе?
- Будинок, шахту, землі? - Усе.
Що буде з моєю родиною?
Я дозволю їм і далі жити там,
принаймні до смерті моєї мами.
Після цього
тим паразитам, яких ти називаєш сім'єю,
доведеться розбиратися самим.
Вибачте, але я не можу так з ними вчинити.
Подумай добре.
Це все, чим я можу тобі допомогти.
Чесно кажучи, я дуже зацікавлений у купівлі власності.
Мені треба подумати. Я між молотом і ковадлом.
Як скажеш.
Але не зволікай, проценти постійно ростуть.
Ти мене, будь ласка, вибач, але, як бачиш,
я потрібен країні, і знатні маси чекають.
Я зрозумів.
Дивіться.
Овва.
Подивіться на цю сукню! Хіба не краса?
Думаєте, вона буде проти, якщо я заберу?
У неї їх стільки, що й не помітить!
Мамо!
Дивіться!
Це чудова річ, її прикраси!
Годі, довбані злодійки! Покладіть усе назад!
Покладіть! Як ви смієте красти в мене?
Ти теж, дешева хвойдо!
Та пішла ти, лярво!
Як ти мене назвала?
БАР ОРЕЛ І ЗМІЯ
- Будьмо, друже. - Будьмо.
Кастуло, дай нам по пляшці й пиву кожному! Панчо пригощає!
- Вітаю. - Сюди, сину.
Ви оплатите їхній рахунок? Там вже понад 3 000 песо.
Авжеж.
Ну ж бо, бери стілець.
Дивіться, друзі.
Це мій син Франциско, той, про якого я розказував.
Найкращий і найрозумніший у родині Рейесів.
- Дякую. Вітаю. - Упізнаєш його?
Звісно, ми бачилися сьогодні біля офісу Регіно.
Точно, це були ви.
Я не знав, що це був Панчо. З поверненням.
Як усе пройшло з тим виродком Регіно?
Я не певен.
Виявляється, власність має велику заборгованість,
і я не зможу отримати майна, поки не сплачу борг.
Це звичайна маячня Регіно.
Треба було просто заплатити, щоб він стулив пельку.
У тому й річ, батьку.
Ви стільки років нічого не платили...
Поговоримо про це пізніше.
Я якраз розповідав своїм друзям,
що ти позичиш мені гроші, щоб знову відкрити стару шахту Есперанса.
Я чув, як він це сказав. Клянусь Богом.
Вітаю, Панчо.
Сподіваюся, ти нарешті зможеш здійснити мрію свого тата.
Чесно кажучи, Росендо,
вам пощастило із таким чудовим сином.
Він не просто дуже добрий,
а ще й до біса багатий!
І, без сумніву,
найкращий з усіх моїх дітей.
У містечку, за столом у барі
Ми бачимо шістьох-вісьмох чоловіків...
Починаймо!
Ну ж бо, синку. Дай чайові чоловіку сестри.
І хлопцям, щоб вони ще заспівали нам.
Звісно, тату.
Будьмо, панове!
Клятий Панчо!
Немає зв'язку.
Кляте село!
Срані злодійки!
Вони не знають, з ким зв'язалися. Сучки!
Просто дочекайся, поки побачиш дівчат
у борделі мого зятя.
- Вітаю, Флорсіто. - Привіт.
Де мій син і дівчина?
Вони нагорі.
Я додам дівчат до вашого рахунку Розбирайтеся з босом.
Гаразд.
Ходімо, кицю. Я хочу романтики.
Слухайте, дівчата.
Подбай про мого сина Панчо.
Розважте його.
Катріно, зроби все, щоб він був задоволений, бо він платить.
- Хіба не так, сину? - Авжеж, тату.
Привіт, Панчо.
Хто з нас тобі до вподоби?
Чи ти віддаєш перевагу сексу втрьох?
Ні, дякую, панночки. Я просто почекаю на них тут.
Сідайте, я пригощу вас текілою, поки ми чекаємо.
Ох, Панчо! Який зануда.
Ти точно Рейес?
Так, на жаль.
Сідай.
Мануело, принеси пива!
Ні.
Не треба плакати, кицю.
Ці великі гарні очі набрякнуть.
Я впевнений, це було непорозуміння.
Ніхто ніколи не обзивав мене такими жахливими словами, Руфіно.
Крім того, Панчо пішов ще сьогодні вранці,
і мені здається, він геть забув про нас.
Годі, ось. Тримайте ще текіли.
Випийте це й забудьте про Панчо.
Він, напевно, зустрів колишню і розважається з нею.
Ти думаєш, Панчо зрадив би мені, Руфіно?
Господи.
Не знаю, чи мій брат і досі такий серцеїд,
але коли він був молодшим,
цей пройдисвіт спав з кожнісінькою дівчиною у місті.
О ні!
Гей.
Жодна з них не зрівняється з вами.
Жодна з них не мала таких оченят.
Так.
Чи такого звабливого тіла.
Це правда, Руфіно?
Ти справді думаєш, що я гарна?
Гарніші за ангела.
Ні, не за ангела.
Ви гарніші за Діву Марію.
Ох, Руфіно.
Звісно, я можу знайти вам роботу в шикарному столичному стриптиз-клубі.
Клята Хасінта!
Я казав тобі, що клієнти не можуть піти не заплативши!
Годі бити мене, Лупе!
Він казав, що йому треба відлити, але виліз у вікно.
Не забивай мені баки!
Ти просто шльондра, яка фліртує з кожним, хто заходить сюди!
Отримуй!
Вставай!
Ти цілий, брате?
Слухай сюди, Лупе.
Не смій так ставитися до мого брата. Відвали!
Та що ти кажеш?
Виявляється, розбещений хлопчик усе-таки має яйця!
- Я даю добрячих стусанів. - Тоді вперед!
Ти сказав, що маєш яйця? Ну ж бо!
Пусті балачки.
Годі, Гваделупе.
Не будь чудовиськом.
Панчо подумає, що ми стадо тварин.
Дивись.
Чому б тобі не замовити текіли,
щоб вгамуватися й випити?
Гаразд?
Добре.
- Дякую, брате. - Вибач.
Якщо я не буду суворим з ними,
бізнесу - гаплик.
Не страшно. Що було, то було.
- Тоді вип'ємо. - Будьмо.
Будьмо, брате.
Годі про це.
Але послухай,
щоб усе було чесно,
думаю ти маєш заплатити за випивку й дівчат.
Так, звісно.
Що таке, сину? Усе добре?
Розважаєшся?
Звичайно, тату.
Ось так.
Чудово, сину.
Ось і все.
Ходімо, сину.
Попросимо вашу маму
зробити нам якусь вечерю, щоб ми краще спали.
Я наздожену. Хочу подивитися, як там Марі й діти.
Я не бачив їх цілий день.
Я казав поводитися, як чоловік, не будьте тюхтієм.
Ось як можна розпустити жінку.
Я зараз буду.
Гаразд, Панчо.
Хто там?
А хто ще, любове моя? Це я, Панчо. Твій чоловік.
- Відкривай, Маріє Елено. - Уже іду.
Панчо!
- Для чого ця палка? - Нам треба їхати звідси якнайшвидше.
Це був мій найгірший день.
Я все більше й більше ненавиджу твою сім'ю.
Кохана, що сталося?
Твоя мама отруїла мене якимось трав'яним чаєм, і я знепритомніла на весь день.
Потім прийшли твої сестри,
щоб пограбувати мене.
Вони чіпали весь мій одяг та прикраси і я була така зла,
що вперше в житті побилася з тією шльондрою Глорією!
- Що ти... - Панчо!
Є ще дещо,
але я не хочу, щоб почули діти.
Що сталося?
Потім твій брат Руфіно зайшов у кімнату
й намагався взяти мене силою.
Сонечко, гадаю, ти забагато п'єш.
- Ні. - Так, забагато.
Ти п'єш забагато.
Може, у моєї родини не найкращі манери,
але красти, отруювати та зваблювати тебе силою?
Вибач, але вони б так не вчинили.
Ні, тату! Мама має рацію.
Наші кузени вкрали й зламали наші айпади.
Це правда! Ті невиховані діти відрізали голову моїй Барбі.
І дивися.
Вони розідрали мого ведмедика.
Господи. Це погано.
Треба перекинутись із ними словечком.
Це абсолютно неприпустимо.
Моя сім'я вже не витримує вас.
Вони налякані.
Ти думаєш, хтось з нас зашкодив би твоїй сім'ї?
Ми всі дуже раді, що ви приїхали.
Правда, родино?
Так, звісно.
Я знаю, але я маю повірити Марі та дітям.
Мабуть, це конфлікт двох світів.
Твоя жінка і діти багаті й розпещені, вони не звикли до сільського побуту!
Перепрошую?
Вибач за відвертість,
та у твоєї жінки серйозні проблеми з алкоголем.
Вона п'є, відколи приїхала сюди.
Я одружений з нею вже 15 років.
І я ніколи не бачив її п'яною.
Скажу прямо, тільки-но я розберуся у всіх справах з нотаріусом,
сподіваюся завтра, я їду в місто!
Усе ясно?
Пане Панчіто, мені так незручно,
але перш ніж ви поїдете, я хочу вас дещо попросити.
Що саме?
Ми з Гіларіо хочемо, щоб ви з пані Марі
були хрещеними для наших дітей.
Ти здуріла, Панфіло?
Панчо буде хрещеним батьком для моїх близнят.
Ви обидві, бляха, здуріли,
я поговорила з дядьком Амбросіо
і забронювала церкву, щоб Панчо хрестив моїх дітей.
Відьми! Не розмовляйте так з моєю дружиною!
І втім, Панчо вже погодився випустити мій альбом.
Можете спочатку купити мені кілька корів?
Забудь про це! Нам з Лупе потрібні гроші, щоб найняти більше дівчат у бордель.
Він має позичити нам гроші на вантажівку та справну рушницю.
Вона не працює.
Якого біса!
Якщо ви не вмієте просити ввічливо, ідіть усі до біса.
Дякую, батьку.
Ви поводитеся як стерв'ятники, що кружляють над трупом.
Я єдиний, кому допоможе Панчо.
Він допоможе відкрити шахту.
Він уже пообіцяв, чи не так?
- Тату... - Клятий Панчо.
Не будь бараном.
Пошли їх всіх до біса.
Якби ти був розумнішим,
то б поїхав сьогодні ввечері.
Якщо ти так не зробиш, не встигнеш отямитися,
як ця жалюгідна купка паразитів-кровопивць
залишить тебе з голим задом, бовдуре.
Не звертай на неї уваги, у неї маразм.
Баба Паскуала має рацію.
Я зробив величезну помилку, бо приїхав сюди.
Я їду геть!
Чекай!
Стривай!
Я казав вам, бовдури.
Сподіваюся, ми не вбили курку, що несе золоті яйця.
Нарешті ми вдома.
Слава богу.
Я думала, ми ніколи не поїдемо з того проклятого містечка.
Я розумію тебе, кохана. Ми ніколи туди не повернемося,
і більше ніколи не побачимо мою жахливу родину.
Сюрприз!
Привіт, Панчо! Чому ти так довго?
Сподіваюся, ти не проти, але ми тут вже, як удома,
і ми приготували тобі смачний вітальний обід.
Слава Богу, ти приїхав живий і здоровий!
Бачиш, Панчо?
Я казала тобі, що ти нас ніколи не позбудешся!
Ні! Тільки не це!
- Фране. - Що? Ні!
Прокидайся.
Приїхала поліція. Я боюся виходити.
- Подивися, хто там. - Добре.
О боже.
Що трапилося? Чому такий галас?
Вибачте, що турбую вас так пізно,
але нам дуже потрібна ваша допомога!
Що сталося?
Вони спіймали того ідіота Руфіно за продажем наркотиків на площі,
і твій кузен Регініто хоче посадити його.
Проблема в тому, що це його шосте правопорушення.
Ця мавпа хоче відправити його до федеральної в'язниці.
Якщо він це зробить, ніяке золото не витягне його.
Зараз поговорю з Регініто. Відчепіться вже від мене.
Нехай Бог благословить вас!
- Я зараз повернуся. - Дуже вам дякую.
Ви такий добрий чоловік.
Добрий вечір, командире.
Що таке? Твої батьки сказали тобі, що зробив твій брат?
Так сказали. Тому я прийшов.
Ми можемо якось це залагодити?
Слухай, Панчо.
Я не можу його відпустити менше ніж за десять тисяч.
Брате! Мій брате по духу! Ти така добра людина,
заплати йому, скільки він хоче, я обіцяю, що все поверну.
У мене лише три тисячі, тому вирішуй сам.
Погоджуйся або ні.
Чорт забирай, Панчо.
Ти мною користуєшся, бо ми родичі.
Витягуй його.
Дякую, брате.
Серйозно, дякую. Ти ангел, чоловіче.
Я обіцяю повернути тобі гроші. Я віддам удвічі більше!
Поїхали, хлопці.
МУНІЦИПАЛЬНА ПОЛІЦІЯ
Добрий ранок, соня. Чому так пізно прокинувся?
Як це чому?
Ви всі не давали мені спати цілу ніч.
Зробити тобі сніданок?
Яйця? Чилакілес?
Я не хочу їсти. Слухайте, щоб передати іншим.
Я нічого у вас не прошу і сподіваюся, що й ви не проситимете.
Як тільки я владнаю з нотаріусом,
я поїду звідси назавжди, це зрозуміло?
Добрий ранок, сину!
Що на нього найшло?
Напевно, з'їв щось не те.
Я знаю, як його розвеселити.
За мною, сину.
Вибач, брате! Мені так соромно.
Я не знала, що ти тут.
Нічого, я майже закінчив.
Що ж, послухай.
Ми дуже вдячні за те, що ти зробив вчора вночі.
Ми з Руфіно хотіли б висловити тобі нашу подяку.
Не хвилюйся. Якщо пощастить, колись він мені все поверне.
Для чого чекати?
Руфіно послав мене дати тобі аванс.
Боже мій.
Що скажеш?
А ну його. Чому б ні?
Ходи сюди.
- Ну ж бо. - Чекай.
Так.
О так.
Ну ж бо.
Покидьки.
- Панчо. - Що таке, мила?
Ти не можеш піти до нотаріуса? Ми чекаємо цілий день.
Куди саме мені йти?
Уже темніє, і на дорогах небезпечно.
Пам'ятаєш свого друга Мапаче та його людей?
- Я буду чекати. - Добре.
А ось і він.
Він приїхав.
- Сейф привезли! - Допоможи мені з багажем, Люпіто.
Сейф привезли!
Люпіто.
Вітаю, пане Рейесе.
Добрий день, пане. Радий, що ви нарешті приїхали.
Вибачте за затримку.
Правду кажучи,
не так вже й легко перевозити цього гіганта.
- І справді величезний. - Так.
- У вас є посвідчення особи? - Звичайно.
Подивимося.
Що нам робити?
- Чудово. - Дякую.
Крім сейфа,
я маю передати вам документ на право власності
і лист, який залишив вам ваш дідусь.
Так.
Де оформлятимемо документи?
Можете піти в столову.
Ні, дякую. Нас ніхто не має чути. Сюди.
Хлопці, розвантажуйте сейф!
Не спускай з них очей.
Хай несуть сейф у кімнату. Він не влізе в машину.
- Ми щось придумаємо. - Добре.
Сюди, пане.
Панове? За мною, будь ласка.
Сюди.
Дякую.
Розійдіться, діти.
Руфіно, Гіларіо, Росендо!
Допоможіть їм.
Як думаєш, що в цьому величезному сейфі?
Хто його знає? Але я збираюся з'ясувати.
Відійди, Крузе! Ти не допомагаєш!
Може, прикріпимо його до даху машини?
- Дах завалиться. - Ось так.
Як його відвезти?
Обережно з дошками!
Він на краю.
Уперед!
Дякую, хлопці.
- Можна позичити у вас ручку? - Так.
- Ось усі документи. - Дякую.'\
- Лист вашого батька. - Я дуже вдячний.
- Ваша ручка. - Так.
Сподіваюся, ви не проти почути пораду.
Знаю з власного досвіду,
що вам слід бути обережним.
Якби ви знали й половину того, що я бачив,
або те, на що здатні деякі сім’ї заради спадщини,
- ви б до мене прислухалися. - Дуже дякую.
Я вас залишу.
- Даруйте. - Проходьте.
- Будь ласка. - Розійдіться.
Люпіто, залишите нас на хвилинку?
- Так, пане. - Тобі потрібна допомога?
- Ну що ти, Панчо... - Вибачте. Дякую.
Вони не відчепляться.
Діти, зачиніть вікна. Дивіться, щоб ніхто не зазирав.
Слідкуйте, діти.
Так, тату.
«Дорогий Панчо, якщо ти це читаєш,
я вже, мабуть, мертвий і горю в пеклі.
Якщо та сволота Буендіа виконав мої вказівки,
усе моє майно належить тобі.
Зараз ти мав би стояти перед сейфом.
Ось інструкція, щоб відкрити його.
Чітко дотримуйся її
і приготуйся до того, що зараз побачиш».
Допоможеш?
Гаразд.
Ліворуч, 42.
Праворуч, 84.
Ліворуч, десять.
Є.
Праворуч, 31.
Нічого, окрім мотлоху
- Дай сюди. - Мотлох.
Дідова нога.
- О боже. - Вона смердить.
Гидкий стариган.
Дай мені.
- Панчо. - Мотлох.
Дідів пістолет.
Скількох же він убив?
- Сховаємо його. - Так.
Я візьму.
- Дивися, наручні годинники. - Годинники.
Його старі медалі. Їх можна продати.
Дуже вінтажні.
Ти це чуєш, Марі?
Клятий дідусь.
Я знав, що в нього щось є, але такого я не очікував.
Марі!
- Овва! - Швидко!
Панчо!
Воно прекрасне.
Клятий дід!
Це найпрекрасніше, що я бачила.
Як думаєш, скільки все це коштує?
Двадцять мільйонів песо лише за монети.
Злитки, мабуть, по 1,5 мільйона кожен. Ми багаті, Марі.
Не багаті, Панчо. Ми мільйонери!
Здуріти.
Ми можемо сплатити борг і купити будинок, машину.
- Ми можемо змінити наше життя. - Не тільки життя, мила.
Ми нарешті зможемо змінити наш статус!
Що вони роблять?
Вони казяться, у сейфі було повно золота!
Вони кладуть його назад у сейф.
Ми тепер багаті, тату?
Так, сину! Ми багаті!
Спробуй порахувати злитки.
Приблизно 20.
Плюс купа самородків, десь по два фунти кожен.
А ще монети! Багато монет.
Тих монет вистачить на всіх нас?
Без жодного сумніву.
«Хай там як, дорогий Панчо.
Я бажаю тобі всього найкращого
і сподіваюся, що ти продовжиш прославляти ім'я Рейесів.
Від щирого серця, дідусь Франциско.
P.S. На знак любові та вдячності, сподіваюся,
ви зробите мені більший і кращий мавзолей,
ніж той, що стоїть для Беніто Хуареса.
Будь обережним зі своїми родичами».
Покладіть у сейф. Я поговорю з ними.
Сюди йде Панчо!
Нічого не кажіть.
Зачекайте, поки він сам розповість.
Швидше, Сокорро.
Що відбувається?
Чому ви такі серйозні?
Нічого, сину. Ми просто говорили.
Нам дуже прикро за те, що сталося.
Тому ми хотіли попросити вибачення, перш ніж ви поїдете.
- Правда, друзі? - Так.
Без образ, Панчо. Вибач нам.
Не переймайтеся.
Час і відстань лікує всі рани.
Я прийшов сказати вам, що ми їдемо завтра вранці.
Залиштеся ще на кілька днів.
Обіцяю, ми тебе не турбуватимемо.
Мені дуже шкода, мамо. Я вже вирішив.
Повірте, я дуже шкодую, що все так вийшло.
Марі та діти шлють свою любов і дякують за вашу гостинність.
Від щирого серця дякую за все.
Дякую і всього найкращого.
- Мій сину... - Гей, Панчо.
Щоб мене це не мучило до самої смерті,
що було в дідовому сейфі?
Саме те, що ви й думали, бабусю.
Старі листи, фотографії,
труси, бюстгальтер й інші дрібнички.
Не хвилюйтеся, я залишу його відкритим,
щоб ви могли передивитися.
Чудово, сину.
Щасливої дороги.
Дякую, бабусю.
- Нехай Бог благословить тебе. - Бувайте.
- Бувайте, діти. - Бувай.
Вилизаний брехун!
Такий же дріб'язковий і жалюгідний, як його дідо!
Годі.
Що тепер? Будемо просто сидіти тут
і дивитися, як Панчо забирає наше золото?
Ні!
Покажімо йому, з чого зроблені Рейеси!
Так!
Пане Панчо! Уставайте негайно!
Ваша машина горить!
Відчиніть, пане!
- Відчиніть! - Я іду!
- Що відбувається? - Ваша машина горить.
- Що? - Не знаю, як це сталося.
Машина! Панчо!
Діти, ходіть сюди.
Ви щось бачили?
Ні, я спала в стодолі.
Раптом тварини просто сказилися.
Я відчула запах диму і вибігла на вулицю.
І я побачила, як горить ваша машина.
І тоді я побігла сказати вам.
- Ви брешете? - Ні, пане.
Дивіться мені в очі!
Клянуся, я не брешу!
Покидьки!
Вони про це пошкодують! Я їх усіх посаджу!
Марі, перевір там. А я - у будинку.
- Обережно. - Егоїстичні тварюки.
До бісової матері!
Виходьте! Де ви?
Заздрісні бомжі!
- Тут нікого немає, Панчо. - Тут нікого!
Ті мерзотники ховаються, вони щось задумали.
- Мила, ходи зі мною. - Гаразд.
Люпіто, стійте і пильнуйте.
Якщо побачите щось, шукайте мене.
- Так, пане. - Якнайшвидше!
Я зараз повернуся, солоденькі. Не бійтеся.
- Пішли. - Будьте обережні.
Спалити його машину було чудовою ідеєю.
Ось що я думаю.
Може, викрадемо дітей Панчо
і вимагатимемо золото як викуп?
Я міг би дивитися за дітьми.
Не будь дурнем, Амбросіо!
Якщо ми викрадемо моїх онуків, вони нас викриють.
Ми прийшли до тебе, тому що ти знаєш Біблію,
а в цій штуці повно божевільних ідей!
Може, отруїмо їх, як святий Єлисей отруїв своїх синів?
Чи кинути їх на вугілля, як Святого Лаврентія?
Може, спитаємо в Регіно? У нього можуть бути якісь ідеї.
Ти здуріла, Лоло?
Якщо Регіно дізнається про скарб,
він придумає, як загарбати усе собі.
Треба щось вирішити вже сьогодні.
З тим багатством, Панчо може купити сто машин.
Як ми заберемо його до Мехіко?
Мало того, що воно важить цілу тонну,
ми не можемо так ризикувати й поїхати автобусом.
Ми не поїдемо автобусом.
Треба сховати скарб від тих стерв'ятників.
Добре, а потім що?
Завтра ми поїдемо в місто,
купимо нову машину
і заберемо золото.
І поїдемо назад додому.
Де ми можемо його сховати, щоб ніхто не побачив?
Марі,
у мене все продумано.
Я візьму це, про всяк випадок.
Співчуваю будь-кому з моїх родичів,
якщо будуть заважати.
Як зробив би дідусь Франциско,
я прошию кулею їхні черепи.
Ходімо.
Люпіто.
Замкніться і не відчиняйте, поки ми не прийдемо.
- Так, пане. - Діти, будьте чемні.
Слухайтеся Люпіту. Ходімо.
Обіцяю, що б не сталося, ми не повернемося в Просперідаду
й ніколи не побачимося з моєю жахливою родиною.
Може, спалимо їм стопи, як спалили Куаутемоку?
Може, ми просто вб'ємо їх
і поховаємо за будинком?
- Не вбивай їх, тату! - Навіть не думай, Руфіно.
У Панчо і його сім'ї тече наша кров!
Якщо образите їх, матимете справу зі мною.
Що ж тоді нам робити?
Ви всі бовдури.
Зробимо все по-старому,
як це зробили під час революції.
Ми частина благородної громади,
і нас набагато більше, ніж тих зарозумілих гавнюків.
Ми проберемося в кімнату Панчо
і заберемо сейф.
Якщо він побачить нас,
ми скажемо, що лише хотіли переглянути дідусеві фото,
бо ми дуже за ним сумуємо.
Що скажете?
Мамо, ви свята.
Мамо.
Рівно 27 кроків до тієї колоди
у напрямку ліхтарного стовпа.
- Ми залишимо тут все золото? - Так.
Оскільки моя сім'я зійшла з розуму, краще повністю позбавитися спокуси.
Якщо вони спалили нашу машину, вони здатні на все.
Ходімо.
- Усе гаразд? - Так.
Ви цілі?
Що тут сталося?
Він вистрелив у мене!
Що сталося?
Лупе!
Він вистрелив мені в руку!
Лупе?
Уставай, Лупе.
Мамо!
Він мертвий.
Убивця!
Будь проклятий, Панчо!
Ти вбив мого Лупе, покидьку.
Ти вбив його!
Убивця!
- Панчо. - Допоможіть.
Лупе!
Я допоможу, Сокорро!
Усе буде добре, дорогенька!
МУНІЦИПАЛЬНА ПОЛІЦІЯ
ШВИДКА ДОПОМОГА
Ми все налагодимо, кохана!
Усе буде добре!
Мені шкода, Панчо. Ти вляпався.
Ніякі гроші не витягнуть тебе з цієї халепи.
Вони увірвалися в мою кімнату! Я діяв з метою самозахисту.
Пам'ятай свої права, які я тобі читав,
тому все, що ти скажеш, можуть використати проти тебе.
Скоро візьмемо у тебе свідчення.
Ні!
Ще раз.
Досить, дай я спробую.
Ти зможеш, тату.
Ну ж бо!
Сильніше!
Його неможливо відкрити.
Ви перевірили, чи не відкритий сейф?
Я ж казала!
Там є ще один пістолет?
Може, револьвер?
Нічого! Дідько!
Я знав, що Панчо розумніший, ніж ми всі.
Бог карає нас.
Це нам за нашу жадібність.
Яке нещастя!
Якщо скарб не тут, де Панчо сховав його?
Хто його знає?
Після вчорашньої ночі, він нізащо не розкаже.
Що тепер?
Ми повинні підтримати Хасінто.
Тобто Хасінту!
Напевно, уже можна забирати тіло Лупе.
- Він сам не впорається. Тобто вона. - Так.
Чи вони?
Ходімо.
Гаразд.
Мамо.
Хочете на цвинтар?
Чого б це я йшла на похорони того гівнюка?
Якщо подивитися з позитивного боку,
Панчо зробив нам послугу,
убивши того сутенера.
Він був гірше гонореї.
- Тоді дивіться за дітьми. - Добре.
Уся ця драма їм не на користь.
Обійми Хасінту за мене.
Звісно, мамо. Ходімо.
Клянуся, це був самозахист.
Я тобі вірю.
Річ у тім, що убивство,
попри пом'якшувальні обставини,
розглядається у суді.
Скільки триватиме суд?
У цьому місті,
ми дізнаємося дату суду за шість-вісім місяців.
Зрозумів.
Якщо мене визнають винним, скільки я сидітиму?
Залежить від судді.
Однак з мого досвіду,
мінімум від трьох до п’яти років.
Від трьох до п’яти років?
Це не враховуючи людей, у яких ти вистрелив.
Вони не повірять, що це був нещасний випадок.
П'ять років? Прошу!
Я благаю вас, допоможіть мені вибратися звідси.
- Ти знаєш, я тебе люблю. - Я знаю.
На щастя, у цій країні
немає нічого, що було б неможливо вирішити купою грошей.
Як ти думаєш, скільки залишив тобі дідусь?
Разом з тим, що в сейфі.
Ви знаєте про дідусів скарб?
У цьому місті багато злодіїв,
але немає секретів.
Я знаю, що там ціле багатство.
Ну...
Якщо чесно, важко сказати.
Я знайшов кілька золотих самородків, золотих монет.
Я б сказав, там близько
трьох чи чотирьох,
п'яти мільйонів, якщо заокруглити.
Це все?
Хрещений батьку...
я присягаюся.
Я тобі вірю.
Твоя дружина чекає на вулиці.
Нехай вона швиденько принесе.
А я тим часом подивлюся, чим можу тобі допомогти.
Усе золото?
Я думав, що президент викорінив корупцію.
Ти мене ображаєш.
Це не для мене!
Є багато людей, які не погодилися
перетворювати країну!
Подумай про всі хабарі.
Для судді, міністерства, генерального прокурора.
Може, мені навіть доведеться докласти своїх грошей.
Вибачте.
Клянусь, я віддам вам увесь скарб,
але ви повинні допомогти мені вибратися звідси.
Дуже добре.
Скажи дружині, щоб принесла його,
і я замовлю слівце, щоб тебе звідси випустили.
Дякую.
Благослови тебе Господи.
Він увесь ваш.
Дідько!
Я відкрию ворота.
Сюди.
Зроби щось.
Ось так.
Панчо.
- Панчо. - У тебе гість.
Мій дорогенький!
- Як ти, дорогенький? - Любове моя.
Я схвильований, у відчаї.
Чому б нам не найняти адвоката, щоб вирішити це?
Уяви, якого адвоката нам дадуть у Просперідаді.
То який у нас план?
Я маю віддати золото дядькові Регіно.
- Що? - Я знаю.
Я проти. Що як ми віддамо, а він тебе не випустить?
Я не можу сидіти в цій пекельній дірі п'ять років, Марі.
Доведеться ризикнути.
Сподіваюся, ти маєш рацію, бо я не буду тут так довго.
Я знаю.
- Візьми лопату. - Так.
І викопай скарб.
Але забери лише один мішок.
Решту залиш там. Це дуже важливо,
будь обережна з тими стерв'ятниками.
Панчо!
Згідно з правилами, шепотіти заборонено. Годі.
Що там діти?
Чекають з Люпітою надворі.
Їх би не пустили, час відвідин закінчився.
Добре.
- Роби, як я кажу. - Так.
Поквапся, щоб я зміг вийти сьогодні.
- Добре, милий. - Так.
Я люблю тебе.
Це гарний план.
- Добре. - Обережно.
- Прошу, поквапся. - Добре, Панчо!
Привіт.
Не знаєш, скільки дали років
моєму онуку-вбивці?
Стара карга.
Допоможіть, діти. Ти теж, Люпіто.
Треба дещо взяти.
Браяне!
Підійди сюди.
Що таке, бабусю?
Іди простеж і подивися, що вони роблять.
Ходіть зі мною.
16, 17, 18, 19, 20,
21, 22, 23, 24,
25, 26, 27...
Обличчям до ліхтаря.
Сподіваюся, це тут.
Допоможи мені, Люпіто. Бери кирку.
Так, пані.
Діти, знайдіть щось, щоб допомагати мені.
Так, мамо.
- Що ми шукаємо? - Не питай.
- Мамо! - Допомагай.
Спробуй.
Подивимося.
Ось так.
Ґрунт дуже твердий.
Спробуйте киркою.
- Ще раз? - Так.
Треба його пом'якшити.
Сюди, діти.
Продовжуємо.
Допоможіть мені знайти дещо.
Якщо знайдете, я дам кожному по долару.
Уперед!
Це важко.
- Стривай. - Копай далі.
Ти теж.
Мадам збожеволіла
і скрізь риє ями?
Я думаю, що вона шукає скарб дядька Панчо.
Біжи на цвинтар
і скажи своєму дідусю.
Так, щоб більше ніхто не почув!
- Швидко! - Так, бабусю.
Дядьку.
Ми всі повинні винести урок з того, що сталося.
Несповідимі шляхи Господні.
Як Содому і Гоморру,
Бог покарав вашу жадібність.
Помолімося.
Богородице Діво, повна благодаті,
Господь з тобою, благословенна єси
і благословенний плід твій...
Гей, Амбросіо! А як же панегірик?
Для того сутенера?
А хто заплатить, Росендо?
Ви маєте дякувати за мою доброту і те, що я прийшов молитися разом із вами.
Лупе!
Забери мене з собою!
Дівчино.
Молися, бляха!
Богородице Діво, повна благодаті...
Вони шукають скарб. Повертайтеся.
Біжи туди.
Схоже, вони шукають скарб, повертайся.
- Наш батько... - Вони шукають скарб.
Скарб.
- Що сталося, мамо? - Скарб.
Богородице Діво, повна благодаті, благословенна єси між жінками
і благословенний плід твій...
Куди всі пішли?
Я перепрошую за свою родину,
але, схоже, Марі шукає скарб,
і всі пішли подивитися.
Земля пухом, амінь.
Донько моя, я закінчив. Залишайся з чоловіком.
Я йду до вас додому, щоб не допустити ще одного горя.
- Дядьку... - Благослови Боже.
- Бувай, Хасінта. - Сокорро!
- Боже помилуй! - Дівчата.
Бартоло, допоможи мені.
Почекайте нас.
Ми теж ідемо.
Котику, я скоро повернуся.
Знаєш тих паскуд, якщо я не поспішу, вони все загребуть.
Во ім'я Христа.
Зачекайте на мене!
Що відбувається, Марі?
Ми можемо допомогти?
Ох, Росендо.
Ми тут закопали скарб, але я не можу його знайти!
Якщо ми не віддамо Регіно скарб,
він не випустить Панчо з в'язниці.
Господи.
Чому ви не зробили позначку?
Зробили, але я не можу її знайти.
Було темно, і я нічого не бачила.
Все мало інший вигляд, а тепер я загубилася.
Не хвилюйся.
Якщо ми всі приєднаємося, ми швидко його знайдемо.
Рухайтеся.
Ідіть додому, візьміть лопати, кирки,
мотики й тачки. Моїй невістці потрібна допомога!
- Так, тату. - Покваптеся!
Я допоможу.
Ідіть відпочиньте.
Один, два, три, чотири, п'ять...
Марі.
Дорогенька.
Чому ти так довго?
Це був якийсь кошмар, а не пошуки скарбу.
Спочатку ми не могли знайти його.
Слава Богу, твоя родина допомогла, і ми нарешті його знайшли.
Принаймні ти прийшла, і це скоро закінчиться.
- Я знаю. - Подивимося.
Марі.
Де золото? Тут тільки камені.
Ох, Фране.
Вибач мені. Але я вирішила, що робити із золотом.
Я завжди про це мріяла.
Будинки,
машини, прикраси,
яхти, одяг.
Марі, не роби цього зі мною!
Вибач, але така нагода
випадає лише раз у житті,
зараз саме час.
Бувай.
Ні, Марі.
Прошу, не роби цього зі мною, Марі.
- Бувай. - Марі, прошу, не роби цього.
Марі! Ні!
Ні!
Що вам снилося? Ви кричали.
Нічого, офіцере.
Щось чутно від моєї жінки й рідних?
Ні, пане, нічого.
Дякую.
Що відбувається? Що за галас?
Хіба ви не чули?
Виявляється, син Росендо
закопав величезний скарб на цій землі.
Хто першим знайде його, отримає половину.
А якщо хтось знайде і промовчить?
Ну, гадаю, тоді залишить собі все.
- Спробуймо. - Уперед.
Подивимося, хто знайде першим.
Гаразд.
- Копай глибше. - Якого біса?
Хіба тебе не болить рука?
За роботу!
- Уперед. - Дай сюди.
Ну як?
Щось знайшли?
Нічого, Росендо.
Стільки людей роблять тут нові ями,
що ми його не знайдемо.
- Це місце не впізнати. - Не хвилюйтеся.
Ми всіх їх знаємо, вони чесні люди.
Я нагляну, щоб ніхто не зупинявся, поки не знайдемо скарб.
Марі, дорогенька. Я принесла вам їжу й воду.
А що як ми не знайдемо його,
і Панчо сидітиме у в’язниці п’ять років?
Боже мій. Мабуть, він у відчаї.
Я зараз же знайду те місце.
Зараз же!
Щось чутно від моєї дружини?
Нічого.
Мій тато дуже злий через затримку.
Чому вона так довго?
Ходять чутки, що скарб загубили.
Не можуть знайти.
Може, ви випустите мене щоб я міг знайти його сам?
З глузду з'їхав? А якщо ти не повернешся?
І не мрій!
Можеш спитати мого хрещеного?
Я питав,
і він сказав, якщо за добу не знайдуть скарб,
ти потрапиш до штатної тюрми.
Я тебе попередив.
Чорт забирай!
Що могло піти не так?
Тут щось є!
Подивимося.
Дайте це сюди.
Це череп Фульхенсіо.
Дивися.
Звідки ви знаєте? Це може бути будь-хто.
А як щодо цього?
Я була там, коли твій батько вистрелив йому в голову.
Досі пахне ним.
Ким був цей Фульхенсіо?
Чому тато пристрелив його?
Він був моїм хлопцем.
Одного разу твій батько спіймав нас на гарячому
і вистрілив у нього вісім разів,
але цей був той самий.
Куди ви йдете?
Це божевілля.
Ми не копали так глибоко.
Ми не скоро його знайдемо, можливо, ніколи.
Краще я піду до Панчо
і розповім йому про ситуацію.
Може, у нього є ідея.
Не хвилюйтеся.
Клянуся ім'ям Рейесів,
я копатиму, поки не знайду, скільки б часу це не зайняло.
Ходімо, діти.
Пішли.
Мій дорогенький.
Уставайте! Ми тільки почали!
Нумо, Руфіно, Гіларіо, Сокорро, Хасінта!
Ти теж, Бартоло! За роботу!
Ми втомилися, тату.
Я зайшла в безвихідь, Панчо.
Я не можу залишитися з твоєю родиною. Вони жахливі, Панчо.
Просто візьми дітей і повертайтеся додому.
Я не можу залишити тебе тут!
Якщо ти поїдеш у місто, ми зможемо щось зробити.
Ми могли б взяти позику, щось закласти, найняти хорошого адвоката.
Треба, щоб ти розповіла пану Хайме,
що відбувається.
Останнє, чого я хочу, це втратити роботу.
Панчо, я не можу залишити тебе тут.
Діти не будуть раді їхати додому без тата.
Гаразд, діти.
Чого ви хочете?
Хочете поїхати додому з Люпітою і мамою?
Чи залишитися з дідусем та бабусею і чекати, поки тата випустять.
Я хочу додому, тату.
Я не хочу залишатися в цьому смердючому місті.
- Бачиш. - Панчо, відійди.
Я випущу тебе попрощатися.
Досить.
Пам'ятайте, як сильно я вас люблю.
Не забувайте.
Так, я пам'ятаю.
Бувайте.
Бувай, коханий.
Бувай.
Попрощайтеся з батьком.
- Попрощайтеся. - Бувай.
- Бувай, тату. - Ходімо.
Бувайте, пане Росендо та пані Долорес. Передайте усім мій привіт.
Я благаю вас, ніколи не покидайте мого Панчо.
Не хвилюйтеся.
Ходімо, Люпіто.
Не хочу вас розчаровувати,
але я залишаюся тут.
Росенчик зробив мені пропозицію, і я погодилася!
Але ти добре все обдумала?
Звісно.
То скоро ми будемо рідними?
- Вітаю. - Дякую, сестро.
Скоро надішлемо вам запрошення на весілля.
- Щасливо. - Бувайте, Каті.
Бувайте.
Бувайте, Тоні. Приїжджайте до нас. Слухайтеся мами.
Ходімо, діти.
Пішли.
Заходьте.
- Бувайте. - Гей, мамо.
- Люпіта тепер наша тітка? - Так, мамо?
Навіть не кажи такого. Я вас уб'ю, якщо комусь скажете.
Нехай Бог благословить вас!
Мені щиро шкода,
що ти опинився в цій ситуації.
Я розмовляв із суддею. Він сказав, що без грошей діла не буде.
Я сиджу під замком понад десять днів!
Моя сім'я не припинила шукати скарб.
Просто випустіть мене звідси. Клянуся, я знаю, де він.
Якби ж я міг!
Ті часи в минулому.
Якщо суддя дізнається, що я зі своїм родичем обходився по-особливому,
нам обом кінець.
Я вас благаю.
Назвіть свою ціну.
Що завгодно.
Просто випустіть мене.
Упевнений, Панчо?
Що завгодно.
Я б продав душу дияволу, щоб вибратися звідси.
Офіцере.
Відправ сюди нотаріуса.
Скажіть йому принести контракти.
Дивіться!
Дядько Панчо прийшов!
Його відпустили!
Дідусю! бабусю!
Панчо відпустили!
Панчо Франциско Рейес!
Я такий радий бачити тебе на волі.
Самі шкура та кістки!
- Приготувати тобі щось? - Ні, дякую.
Чому ви не повернулися в місто?
Що ж, пане.
Я переїхала до Росенчика.
Ми заручилися і чекаємо дитину.
Бог їх створює, а диявол зводить.
Як ти, Панчо?
Ти що, впустив мило в камері?
Чи тобі вдалося зберегти честь родини?
Довбана бабуся.
Гаразд, клятий багатію.
Уперед.
Діти, одягайтеся!
Беріть лопати й кірки. Допоможемо Панчо!
23, 24, 25,
26, 27.
Бачите!
Марі мала рацію. Це правильне місце.
Беріть лопати й ідіть допоможіть йому...
Я краще сам.
Якщо ми всі почнемо копати, ми ніколи не знайдемо його в бардаку.
Можна ми залишимося, щоб скласти тобі компанію?
Для моральної підтримки.
Добрий день, бабусю.
Панчо знайшов скарб?
Поки що ні.
Я вважаю, що золото втрачено назавжди,
і той довбень уже зовсім збожеволів.
Не кажіть так, бабусю. Цього прагне його серце.
Дасть Бог, одного дня він знайде його.
Панчо слід здатися,
повернутися додому й дати нам спокій.
Нам було краще без нього.
Ви завжди такі злі.
Ви не боїтеся Бога?
Ви маєте боятися Бога!
Замість того, щоб працювати, як порядні люди,
ви підлизуєтеся до нього, щоб побачити, чи не кинув він вам кісточку.
Нумо, дівчата. Боби самі не зваряться.
«Нумо, дівчата. Боби самі не зваряться».
Сину, уже пізно.
Виспися, і завтра почнеш знову.
Ні, тату.
Я не піду, поки не знайду скарб.
У мене відчуття, що я вже ближче.
Я дуже близько.
Гаразд, сину.
То успіхів тобі, до завтра.
Спробуй.
ЛЯ ЕСПЕРАНСА
...якщо він знайде його.
Яке жахіття!
Ми молитимемося за нього.
Зупинись, синку!
Будь ласка!
Ми більше не можемо допомогти.
Богородице Діво, повна благодаті,
благословенна Ти між жінками, і благословенний плід...
Свята Маріє, Мати Божа, молися за нас, грішних...
Боже, вічне спочивання дай йому, а світло вічне нехай йому світить.
Нехай душа нашого Панчо
і тих, що в чистилищі, назавжди з миром спочиває.
- Амінь. - Слухай, Амбросіо.
Хіба не занадто оголошувати його мертвим?
- Наш син живий. - Звісно, ми не оголосили його мертвим.
Так само, як у святому Антонії, у Панчо сидить диявол.
Ми маємо врятувати його душу.
Лікар сказав, що надія ще є.
Долорес, 20 днів і ночей
без їжі та сну,
він копав цю пекельну яму.
Лежав там ще десять днів, як святий Симон.
Ти справді думаєш, що він прокинеться?
А як же диво?
Як ніхто інший, ти маєш у таке вірити.
Росендо, не будь наївним.
Бог дарує дива добрим людям, а в цій сім'ї,
було б добре, якби хоч хтось із дітей оминув пекла.
Стули пельку, передвіснику нещастя.
О Боже, яке горе.
Чому це сталося з нами?
Боже, будь ласка,
подаруй нам диво.
Я йду.
Я йду звідси й повертаюся до своєї сім'ї.
Це диво!
- Диво! - Дякуємо, Господи.
Оберігай його, Ісусе.
- Бувай, брате. - З Богом.
Дякую за все. Ви добрий чоловік.
Передавай вітання своїй сім'ї.
Побачимося на весіллі.
Вибачте, що підвела вас і пані Марі.
Я попросила сестру, щоб вона допомагала вам.
Не хвилюйтеся. Ми розберемося.
Нехай Бог помагає і береже тебе.
Скажи Марі про диво, щоб вона подумала ще раз.
«І знову темні ластівки вернуться...»
Панчо.
Якщо коли-небудь будеш у місті й стане сумно, подзвони мені.
Мій брате по духу.
Я бажаю тобі успіхів. Сподіваюся, ти зможеш змінити своє життя.
Панчо.
Дякую, що позбувся Лупе замість мене.
Це все, що я змогла вберегти з ваших речей.
Я вас дуже люблю і сумуватиму.
Передайте мою любов своїм дітям.
Я нарешті їду геть, бабусю.
Гадаю, ви дуже раді, що позбулися вищого класу.
Можливо, я виграла битву,
але програла війну.
Тільки на сьогодні
укладімо перемир'я і поцілуймося,
оскільки я впевнена, що ми більше не побачимося.
Прощавайте, бабусю.
Благослови тебе Боже.
Не тримай на нас зла.
Скоріше повертайся.
Не хвилюйтеся, мамо. Я все пробачив.
Бувайте, тату.
Щиро бажаю вам всього найкращого.
Сподіваюся, колись ви мені пробачите.
Що тут пробачати, сину?
Ми щасливі мати такого хорошого сина, як ти.
Я обіцяю тобі, що навіть ціною свого життя,
не здамся, поки не знайду твій скарб.
Навіть, якщо це займе вічність.
Вічність!
Бувайте, тату.
Бувайте, діти!
Бувайте, діти.
Бувай!
Бувайте.
Нехай щастить.
Панчо.
Велика туга за домівкою
Заполонила мої думки
Клятий дідусю.
Мені завжди буде цікаво, чи ви зробили це навмисно,
чи це просто нещастя, яке зламало наше життя.
Але я вас так добре знаю,
що впевнений, ніщо з цього не було випадковістю.
Де б ви не були,
я впевнений, що ви надриваєтеся зі сміху,
дивлячись, як наше життя руйнується навколо нас.
Щоб вшанувати вашу пам'ять,
я зроблю щось, чим ви будете пишатися,
щось краще за мавзолей,
якого ви так хотіли.
Щось, чого ви ніколи не забудете, дідусю.
Що це таке, Панчо?
Ти їдеш не попрощавшись?
Настав час їхати, сподіваюся, це на краще.
Ти знайшов щось?
Ні.
Яка прикрість.
Але я радий, що ти припинив це божевілля
і повернувся до здорового глузду.
Дивися.
Ось копія договору, завіреного нотаріусом,
якщо захочеш переглянути.
Немає потреби.
Я прошу лише не бути надто суворим до моєї родини.
За кого ти мене маєш?
Паскуала - моя мати.
Ми рідні з твоїм батьком,
і я обожнюю твоїх братів і сестер.
- До зустрічі, командире. - Бувай, Панчо!
Я прощаюся з вами. Подбайте про мою родину.
Не турбуйся про це.
Добробут бідних - пріоритет уряду.
На щастя, наша сім'я стоїть на боці добра.
Вони - частина благородних мудрих мас.
Щасливої дороги.
Гаразд.
- Хрещений. - Так?
Не зрозумійте мене неправильно,
але чомусь цей уряд
дуже нагадує мені попередній.
Ну...
Сраний розбещений багатій.
Народ поставить його на місце.
Відвідаємо нашу родину
і скажемо їм негайно виселятися.
- Авжеж, тату. - Їдьмо.
Гей, тату.
Обід готовий. Нам чекати чи обідати без вас?
Ходімо, сину.
Ви щось знайшли?
Ні.
Якщо продовжимо копати,
то зрештою дійдемо до Китаю.
Ходімо.
Обережно.
Ледачі, нікчемні паскуди.
- Тату. - До біса.
Добрий ранок, мамо.
Це все, що залишилося?
Принаймні вони зараз поїли, бо на завтра нічого не залишилося.
Пане Росендо, я можу піти пошукати якийсь кактус, щоб ви поїли.
Ну нехай.
Будь ти проклятий тисячу разів, Франциско Рейесе!
Це все твоя вина.
Сподіваюся, ти гниєш у пеклі.
І я сподіваюся, що твій паскудний онук Панчо незабаром приєднається до тебе.
Годі, мамо.
Чим прокльони допоможуть?
Пане Росендо, швидше сюди! Тепер ми справді в халепі!
Покваптеся! Нам усім гаплик!
Поліція приїхала.
Це, напевно, Регіно хоче нас виселити.
Мамо, дайте пістолет.
Сучий син.
Дядьку Росендо!
Здавайтеся мирно!
Ходімо, діти. Покажемо цьому покидьку!
Здавайтеся мирно!
Ми отримали рішення суду про негайне виселення!
Ти бовдур.
Доведеться нас усіх вбити,
перш ніж твій придуркуватий батько отримає наш будинок.
Покиньте приватну власність!
Або я буду змушений вжити інших заходів!
Я повторюю!
Покиньте будинок або проти вас застосує силу поліція!
Не роби дурниць, Росендо!
Не наражай на небезпеку свою родину.
Негайно вимітайтеся
або я накажу копам знести ваш будинок.
- Іди до біса! - О ні!
ПОЛІЦІЯ
Уперед!
Покидьки.
Сучий син!
Відпусти мене!
Відчепися!
Валіть звідси, покидьки!
Виродки!
Будь ти проклятий, Регіно!
Клянуся пам'яттю тата, що це ще не кінець.
Рано чи пізно ти й той зрадник Панчо
заплатите за це лайно.
Ходімо, сину.
Усе це нарешті належить нам.
Берімося за роботу.
Слава Богу!
Це скарб, який шукав мер, ми нарешті знайшли його.
Він був прямо у нас під носом.
Я передам новини пану Рейесу.
Пане Рейесе.
Гарні новини.
За мною, будь ласка.
Ми знайшли те, що ви шукали.
Дуже дякую, пане!
Я знав, що рано чи пізно
скарб Панчо знайдеться.
Ваш племінник копав дуже близько біля нього.
Він промахнувся на пів метра.
Деякі люди народжуються нещасливими.
Погоджуюся.
У мене є ще кращі новини.
Не думаю, що може бути краще.
Дивіться, що ваш племінник ось-ось мав знайти.
Золотоносну жилу в шахті Есперанса.
Росендо весь час був мав рацію.
Це точно одна з найбільших жил з усіх, що коли-небудь знаходили
Слава Господу.
Мої дорогі Росендо й Панчо!
Нехай Бог благословить вас!
Благослови вас Боже!
Вибачте, мере.
Є також погані новини.
Що?
Ви забули про договір, який підписали з нами.
Усе це наше.
Ні!
Я нічого не підписував!
- Це золото моє. - Мені шкода.
Вибачте, пане. Але закон є закон.
- Ні. - Ви підписали контракт.
Я вимагаю судову заборону!
Це золото моє!
Моє, усе воно моє!
Кляті мексиканці, завжди одне й те саме лайно.
Алексе, викликай швидку.
Здається, у мера довбаний серцевий напад.
Скільки вони ще будуть тримати нас тут під замком?
Ми тут вже понад два місяці.
Хто знає, Лоло.
Мабуть, Регіно й Регініто
забули про нас.
Ми можемо сидіти тут вічно.
Годі скиглити.
Принаймні нас годують тричі на день!
Гаразд, родино.
Збирайте свої речі, ви вільні.
- Слава Богу. - Слухай!
Чому твій паскудний батько так довго тримав нас тут?
Попрошу не зневажати мене
і не говорити погано про мого батька.
Він у важкому стані в лікарні.
Мене призначили тимчасовим мером, зараз я головний.
Тож вам краще поспішити,
поки я не передумав і не додав ще два місяці.
Ні.
Що з тобою, Амбросіо? Де твоя риза?
Я почув голос Господа знову,
як тоді, у дитинстві.
Він сказав мені: «Римська церква в руїні.
У Біблії завжди була відповідь.
Ісус Христос - наш Спаситель».
Апокаліпсис близько,
тому скористайтеся можливістю,
наданою нашим новим мером,
і вийдіть на світло,
поки він не передумав, грішники!
Виходіть!
Я вже казала,
ця родина страшніша за чуму!
ВХІД ЗАБОРОНЕНО АМЕРИКАНСЬКО-КАНАДСЬКА ШАХТА
ПРИВАТНА ВЛАСНІСТЬ - ТРИМАТИСЯ ПОДАЛІ
Сюди.
Дивіться, тату. Ви мали рацію.
У дідусевій шахті були гори золота!
Що нам тепер робити?
Бідна Мексика.
Так далеко від Бога і так близько до Сполучених Штатів.
Бути ти проклятий, Панчо Рейесе!
У нас немає ні дому, ні мрій, ні надії.
А цей покидьок
живе як король!
Франциско Рейесе.
Вас чекають у кабінеті директора.
Франциско Рейесе.
Можна я піду?
У кабінет директора.
Заходь!
Заходь, Панчо.
Добрий день.
Добрий день, Нормо.
Норма казала,
що ти хотів зустрітися зі мною. У чому справа?
По-перше,
я дуже вдячний, що ви погодилися зустрітись.
Я також вдячний за можливість продовжувати працювати тут.
Не дякуй мені,
дякуй Нормі. Вона нарешті дістала свої скарби
і переконала мене не звільняти тебе.
Дякую, Нормо.
Це все?
Я також хотів спитати вас,
чи є в мене хоч якийсь шанс повернути свою посаду?
Не кажи мені цієї маячні.
Подякуй, що я не звільнив тебе, як ти й заслуговуєш.
Після того, як пішов з роботи,
ти заслужив відбиток мого черевика на своїй дупі.
На щастя, я продав компанію довбаним америкосам.
Вони вирішать, що з тобою робити.
Чи не могли б ви порекомендувати мене американцям?
Попроси свою срану матір порекомендувати тебе.
Або того комуністичного президента,
якого обожнюють бідні, як ти.
Добре, що я емігрую, перш ніж він зруйнує країну
і перетворить її на Кубу чи Венесуелу.
Якщо це все, забирайся!
Ні америкоси, ні я не платять тобі за те, що ти стоїш тут.
Дякую за можливість.
Дякую, Нормо.
Пусте.
Господи!
Не вини свиню, а вини тих, хто її годує.
Як ви? Бачите, до чого дожилися?
А я не казав?
- Що злетіло, мусить впасти. - Що?
- Що, що?
- Іди до біса! - Та пішов ти!
ДЛЯ ЗАГАЛЬНОГО БЛАГА БІДНІ НА ПЕРШОМУ МІСЦІ
ЩОДНЯ НАС СТАЄ БІЛЬШЕ!
ЗАВЖДИ Й НАВІКИ АМЛО ПРЕЗИДЕНТ 2024-2030
Привіт, сім'я. Я вдома.
Панчо, я рада, що ти прийшов.
Відвалився шматок даху, і тепер він протікає ще в одному місці.
Як усе пройшло?
Не дуже.
Я поговорив з Хайме,
але він відмовив мені.
Ну що ж. Це життя.
- У мене для тебе сюрприз. Так, діти? - Так.
Сюрприз!
Як життя, Панчо? Чому ти так довго?
Сподіваюся, ти не проти, що ми обжилися.
Ми переїжджаємо до вас!
- Ні. - Слава Богу, ти цілим дістався додому.
Вітаю, Панчо.
Пригости свою родину текілою!
Бачиш, Панчо.
Я ж казала тобі, ти не зможеш нас позбутися.
Не будь занудою, відсвяткуй з родиною.
Бо твоя невдача - наше щастя!
За це й вип'ємо! Хай живе Мексика, вилупки!
Хай живе Мексика!
- Ні! Моя родина! - Панчо.
- Дідько, Панчо! Вставай. - Боже.
Ще один кошмар?
Це був найгірший кошмар.
Скільки тобі казати.
Тобі потрібно до лікаря, це не нормально.
Не возися тут
і дай мені поспати. У мене голова тріщить.
От халепа.
Панчо, будь ласка! Думай про інших!
Ти так шумиш, ми намагаємося спати.
Дідько.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич