Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
RICKY GERVAIS: ARMAGEDDON
Zdravím.
Děkuju.
Moc vám děkuju.
Díky. Děkuju. Ne, pšt. To je... To ne...
Děkuju.
Ne, už to znáte.
Sklapněte.
Děkuju.
Vítejte v mé nové show.
Je tak nová, že se pořád vyvíjí.
Mám nové věci, které jsem ještě nedělal, jo?
Když budu improvizovat, bude to nová myšlenka.
A já mám fakt hrozný myšlenky.
Ale za to nemůžete. Myšlenky si nevybíráte.
Prostě se objeví. Je pozdě.
Něco vás napadne: „Já jsem myšlenka.“
A vy řeknete: „Kurva, co mě to napadlo.“
A někdy ta myšlenka ještě zahrne: „Teď to řekni.“
A já to řeknu a...
Netflix.
Má poslední show SuperNature vyšla na Netflixu minulý rok.
Velmi ostré reakce, že?
Velmi ostré reakce. Lidi říkali: „Tohle říkat nemůžeš.“
Můžete.
Já je řekl.
Nevyhnutelná kritika, která z něj udělala nejsledovanější speciál roku, takže...
Poučil jsem se.
Ne, poučil jsem se,
a proto budu odteď uvědomělý.
Už bylo načase. Omlouvám se. Jsem uvědomělý.
A když jsem teď uvědomělý, musím si upravit profil na Twitteru.
Teď je tam seznam pořadů, které jsem vytvořil.
Ale když jsem teď uvědomělý, musím tam dát slovo „antifašista“,
aby lidi věděli, že nejsem fašista, protože to je teď velký problém.
Lidi k vám přijdou a zeptají se: „Ricku, zavíráš novináře?“
„Ne.“ A oni: „Aha, zajímavé.“
„Posílal jsi Židy do plynu?“ A já: „Ne.“
„Tak si to napiš do profilu, debile.“
Takže jo, nejsem fašista.
Není divné prohlašovat, že nejste fašisti? Předpokládáme to.
Nešli byste s tím za někým na ulici.
„Mimochodem, nejsem fašista.“ Jako by protestovali až moc.
Je to jako jít do školy a říct: „Nejsem pedofil.
Takže, zapomeňte, že jsem se o tom zmínil.
Tyhle děti jsou se mnou v bezpečí.
Můžou tady klidně pobíhat nahé. Nejsem pedofil, takže...“
Význam slova „fašista“ se změnil. Původně slovo fašista popisovalo
člena krajně pravicového autoritářského režimu,
který používá militarismus a násilí k potlačení práv jednotlivců.
Teď slovo „fašista“ může znamenat „lajkoval tweet Joea Rogana“.
Takže
význam slov se mění, dobře?
A to je jeden z důvodů, proč budu uvědomělý.
Význam slov se mění a já nechci zůstat pozadu.
Nechci skončit jako můj děda v 70. letech.
Říkal věci jako „barevní“ tohle a „queers“ tamto.
I když slovo „queer“ je teď v pořádku, takže...
Když chvíli počkáte, zase se to vrátí. Jen...
Jen buďte trpěliví, to je má rada.
Můžete používat slovo „queer“.
Ne jako podstatné jméno, jen jako přídavné jméno.
Nemůžete někomu říct: „Jsi queer,“
ale můžete říct: „Víte o Darrenovi? Je teď queer.“
Pokud je Darren fakt teplej.
Nemůžete Darrena pomlouvat jen tak pro nic za nic. Chápete?
V této zemi vás můžou žalovat, když řeknete, že je někdo gay a on není,
což je homofobní zákon.
Ale obráceně to nejde.
Nemůžou vás žalovat, když řeknete, že někdo není gay a on je,
což se zdá nefér, že?
Mohl bych jít za největším gayem Británie a říct: „Tak jo, Eltone.“ Že?
To by se mu líbilo. To by se mu sakra líbilo.
Pokud to tak chcete, pokud chcete být takříkajíc první. Že?
Řeknu: „Eltone.“ A on: „Jo.“ A já:
„Ha, ha, ha, ha, ha.
Ha ha. Nejsi gay.“
„To teda sakra jsem! Budu tě žalovat.“
„To nemůžeš.“
„Ale já jsem gay, jasný?“ A já: „Nevěřím ti.“
Řekne: „Pojď se mnou domů, když mi nevěříš.“
Slovo „queer“ se samozřejmě taky změnilo.
Slovo „queer“ původně označovalo někoho,
koho přitahuje stejné pohlaví jako je on.
Gaye.
Teď slovo „queer“ může označovat heterosexuála, který chce pozornost.
„Jsem teď queer.“ „Vážně?“
„Jo, jsem teď queer. Jsem.“
„Jo?“ „Jo.“ „A co tvá holka?“
„Jo, taky je queer a tak. Jsme...
Jsme dva queers, co se navzájem queerují.“
„Vyhul ptáka.“ „Ne.“
„Ne, to jsem si myslel.“
„Nejsem takhle queer.“ „A jak jsi queer?“ „Obarvil jsem si vlasy na modro.“
„To i moje babička a ta milovala ptáky, takže...
o čem to mluvíš?“
Nemám pro to důkazy.
O tomhle jsme se nikdy nebavili.
Takže slova se prostě mění. Jako třeba slovo „handicapovaný“.
Původně to byl politicky korektní termín,
všeobecný termín pro mrzáky a tak, že?
Ale pak řekli: „Chceme být postižení.“
Teda neřekli, že chtějí být postižení. Řekli...
Řekli: „Chceme být označováni jako ‚postižení‘.
Už nemáme rádi výraz ‚handicapovaní‘.
Už to neříkejte. Říkejte ‚postižení‘.“ Fajn. Skvělý.
Řekněte mi pravidla. Potrpím si na pravidla.
Kdybych byl na pláži a přiběhla ke mně žena a řekla:
„Pomoc! Mé handicapované batole se topí!“ Řekl bych: „Vaše co, zlato? Co?“
„Mé handicapované batole se topí a neumí plavat.“
„Brzděte. Nechcete říct, že se topí vaše postižené batole?“
„Jo.“ „Jasně. Tak jdeme...“ Mrtvé.
Mrtvé.
Uvědomělostí jsem zbytečně ztrácel čas, co?
No, jsem teď uvědomělý a můžu to dokázat. Tady to máte. Miluju ilegální imigranty.
Jo, zažalujte mě. Občas si udělám na den výlet do Doveru.
A rozhlížím se.
Hledám loď a vidím člun, na kterém jich je asi 60.
Říkám: „Tady.“ Takhle.
Vytáhnu je na břeh a: „Nejprve ženy a děti.“
„Nejsou tu žádné ženy a děti.“ „Jen vy, hoši, co? Tak pojďte, hoši.“
Když si tam zajedu a žádnou loď nevidím, jsem hrozně zklamaný.
Toulám se po městě, stojím na semaforech
a čekám, až přijede velký náklaďák.
Podívám se pod něj a tam se nějaký kluk drží zuby nehty.
„Kam máš namířeno?“ „Do domu Garyho Linekera.“
„Přímo tam.“
Jo.
Do prdele s hranicemi. Nepotřebujeme hranice, ne?
Buďme jako Vikingové. Ty hranice nezajímaly.
Mám v sobě vikingskou krev.
Vlastně my všichni. Kvůli tomu znásilňování.
Prý to bylo znásilňování a drancování, ale myslím, že hlavně to znásilňování.
Myslím, že to drancování tam přidali kvůli manželkám.
„Jdeme do Velké Británie.“ „A proč?“ „Jen trochu toho drancování.“
„Jen drancování?“ „Jen drancování, zlato.“
„Dobře. Proč máš helmu k znásilňovaní?“
Název téhle show je Armageddon
a je o tom, jak by podle mě mohlo lidstvo skončit, protože je dost možností.
Stojíme na okraji propasti.
Může to být cokoli od globálního oteplování,
vzestupu pandemie,
jaderné války, naší vlastní hlouposti.
Protože jsme jako druh čím dál hloupější. O tom není pochyb.
Na univerzitě teď můžete vystudovat i kurz o Taylor Swift.
Jak kurva nízko můžete akademicky ještě klesnout?
V Londýně je institut, který se jmenuje Škola aranžování květin.
Šel jsem kolem a nevěřil tomu. Škola aranžování...
Nakoukl jsem tam a lidi tam měli hodiny.
Aranžování květin! Máma každý den trhala kytky na zahradě,
sestřihla je a dávala do váz po domě.
Nikdy nikdo nepřišel a řekl: „Která nekvalifikovaná kunda to dělala?“
Jo, Země je v hrozným chaosu, je to má vina a mé generace.
A taky předchozí generace, Boomerů,
s jejich odlesňováním a fosilními palivy,
ničením ozónové vrstvy a zvyšováním teploty o pár stupňů.
Takže paraziti, bakterie a zootropní pandemie
budou jen horší a horší.
Jestli je vám teď 20 let, budete mít úplně jiný střední věk než já.
Zažil jsem nejlepších 60 let civilizace.
Ale jestli je vám teď 20, tak za 40 let
budete doma s nasazenou maskou
a brečet.
Jako teď kvůli vtipům.
Už tu nebudu, abych to viděl,
ale odteď utratím celé své jmění na soukromé tryskáče,
abych zajistil, že se to do prdele stane.
Jo, Ricky!
Budeme první generací, které budou budoucí generace závidět.
Protože jsme měli vše a vše to spotřebujeme.
Spotřebujeme všechnu sladkou vodu. Všechno fosilní palivo.
Obvykle se ohlédnete do minulosti a je vám lidí líto.
„Jak mohli takhle žít? Jak přežili?
Žádné vnitřní záchody.“
Já mám doma devět záchodů.
Někdy jen tak pobíhám a ze srandy je splachuju.
Jen proto, aby musela Greta Thunbergová za 40 let srát z okna.
Mám 28 radiátorů. Vždycky je mám puštěné naplno.
Pak naplno zapnu klimatizaci
a ustálí se to tak na těch 20 stupních.
Nádherná... Tak to má kočka ráda.
Miluje těch 20 stupňů a já svou kočku rozmazluju.
Miluju kočky a mít kočku.
Kočky jsou skvělé, ale když je pustíte ven,
přinesou domů ty nejodpornější věci.
Minulý týden mi ta má přinesla Liverpooláka s herpesem.
Nebyl ještě úplně mrtvý, tak jsem ho musel chytit za nohy
a praštit mu hlavou o stůl.
No a? Kdyby bylo lidstvo vyhlazeno dnes,
ze Země by za pár set let byl zase ráj.
Když přijdeme o včely, bude tu navždy poušť.
Nejsme tak důležití.
Jsme jen jeden druh narcistické opice.
Některým lidem na internetu vadí, když řeknu, že jsme opice.
Víte, ty náboženské typy, Američani.
Jeden chlap mi řekl: „Mluv za sebe.
Nejsem opice.“ Odpovídám: „Jsi. Všichni jsme opice.“
„Ne. Co kdy udělala gorila?
My byli na Měsíci.“ Odpovídám: „Co myslíš tím my?
Cos udělal ty?
Napsal jsi špatně ‚Měsíc‘.“
Je zvláštní, když si lidi připisují zásluhy za zbytek druhu,
protože to posunulo civilizaci kupředu,
pár géniů v různých dobách.
Na téhle planetě je osm miliard lidí. Většina z nás nic nedělá.
Žereme, sereme a zemřeme. Že?
Kdyby k Zemi mířil meteor,
který by ji určitě zničil, čtyři miliardy lidí by padly na kolena
a modlily se ke svému bohu a pár stovek vědců by řešilo,
jak tam vyslat Bruce Willise, aby to zastavil.
Modlení je pro mě zvláštní koncept.
Nechápu, jak se Bůh rozhoduje. Všichni se modlí najednou za různé věci.
Vyhrává nejlepší nápad,
nebo je to demokracie?
Dává věci... U každého problému je jako: „Hlasy pro a proti.“
Pokud je to demokracie, máme problém. Jsme malý národ.
Až bude příště na západě varování před povodněmi
a my všichni: „Snad jsou tam v pořádku,“ ale celá Čína: „Jo, do háje s Bristolem.“
Je jich miliarda, ne?
O Číně ještě později.
Jo, modlení mi vždycky připadalo divný.
Když narazím na kamaráda nebo souseda a vím, že mají dítě,
tak se ptám: „Jak se má ten a ten?“
A oni: „Je to špatný. Je na jednotce intenzivní péče.
Nevíme, jestli to zvládne, ale každý večer se modlím.“
A já pak dělám takový experiment...
Jdu domů
a pomodlím se dvakrát, aby to nezvládl.
Nedělám to.
Teď vážně, v poslední době dělám spoustu videozpráv
pro nevyléčitelně nemocné děti.
Jen když o to požádají, samozřejmě.
Nevtrhávám do nemocnic a: „Vstávej, plešounku.
Hele, twerkuju na TikToku. Podívej.“
Ne. Během pandemie jsem je dělal často.
Asi proto, že nemohli vidět ani vlastní rodinu.
Je to přes Make-A-Wish Foundation. Znáte tu charitu? Jsou skvělí.
Splní umírajícím dětem jedno přání
a když jsem to já, vždy souhlasím a vždy začínám video stejně. Řeknu:
„Proč sis nepřál se uzdravit?
Co, to seš taky retardovanej?“
To taky nedělám, jasný?
Tohle všechno jsou vtipy, jasný?
Jo, ale ani to slovo v reálu nepoužívám, to slovo na „r“.
„Právě jsi ho použil.“ „Jo, ve vtipu.
To není skutečný život, že jo? Hraju roli.“
„Znělo to dost přesvědčivě.“ „Jo, protože jsem dobrej.“
Neobviňovali byste jiné druhy umění.
Nepůjdete za sirem Anthonym Hopkinsem a: „Viděl jsem tě v Mlčení jehňátek.
Takže jsi kanibal, co?“
„Ne, hrál jsem roli.“
„Vypadalo to dost přesvědčivě.“ Jo.
Je dobrý a já taky, a proto dělám věci dobře.
Představte si, kdybych to dělal špatně,
abyste věděli, že žertuju. To by bylo retardovaný.
Zeptal se někdo delfínů, jestli jim nevadí plavat s umírajícími dětmi?
Chápete, ne? Protože to pro ně nemůže být zábava. Plavou si tam
a najednou tam někdo vysype náklaďák mrskajících se bledých teenagerů.
A delfíni si říkají: „Co to kurva je? Do prdele.“
„Nech ho to udělat.“ „Proč, kurva?“
„Všichni umírají.“ „Na co? Tamten mi zrovna strčil prst do průduchu.“
„Nebude tu dlouho.“ „To já taky ne, když nemůžu dýchat.“
Je to smutné, ale všichni zemřeme.
Všichni víme, že umřeme, a fakt umíráme,
takže je jedno, jestli budeme umírat postupně,
nebo všichni najednou v Armageddonu.
Výsledkem je, že jednou budeme všichni mrtví a budeme mrtví navždy.
Byl jsem už na mnoha pohřbech.
Když žijete tak dlouho, znáte spoustu lidí a oni umírají.
A pohřby mi nevadí, protože je to konec.
Chápete, jak to myslím? Nesnáším svatby.
Zasraný... A tolik naděje. Víte, co myslím?
A jsou nároční a arogantní.
„Budeme se... Chceš se na nás přijít dívat 12 hodin?“
„Ne. Kurva, nechci.“
I ta pozvánka je arogantní. Je to jako královský výnos: „Srdečně vás zveme...“
Není to pocta. Nechci na vaši posranou svatbu.
Víte, co myslím?
Pak se zeptáte: „Jasně. Jo. Kdy to máte?“
„Za dva roky.“
Vědí, že nemáte výmluvu na den za dva roky.
Takže musíte doufat, že jeden z nich zemře. No ne?
Tak řeknete: „Jo, přijdu. Kde to je?“
A oni: „V Indii.“ „Jděte do prdele.
Nenechám se kvůli vám očkovat, vy nudní parchanti.“
Mám teď velkou rodinu, hodně příbuzných.
Vždycky se někdo bere. Vědí, že mám prachy.
Už jim nemůžu dát čajový set. Musím jim pořídit první dům.
Mám velkou rodinu. Starší bratry a sestry. Všichni mají děti a jejich děti mají děti
a jejich děti mají spoustu dětí, protože jsme v podstatě socky.
Každé Vánoce je tam nové dítě. Je to jedna z těch rodin.
Jdu domů. Je tam plno. Ptám se: „Čí to je? Jo, vaše. Dobrá práce.“
Neznám ani jeho ani ji. Víte, co myslím?
Ale posledních pár let dělám jednu věc.
Vezmu si každého zvlášť stranou. A v soukromí
jim řeknu, že celé své jmění zanechám pouze jim,
ale musí to zůstat tajný. Takže mě všichni milují, že?
Nebudu sepisovat závěť, takže z mého pohřbu bude krveprolití.
Jsem teď ve věku, kdy se mě lidi ptají, co plánuju na pohřeb.
I novináři říkají: „Jaký bude váš pohřeb...“
„Nic neplánuju.“ „Ne?“ „Ne, je to depresivní.“
„Je mi to fuk. Budu mrtvý.“ „Nezajímá vás, co si o vás lidi myslí?“ „Ne, budu mrtvý.“
„A co váš odkaz?“ „Seru na svůj odkaz.“ Ten nenaplánujete.
Myslím na lidi, kteří zemřeli v domnění, že budou navždy milováni.
Významní lidé jsou jako: „Na náměstí je moje socha.“
A teď ty sochy strhávají. „Strhněte tu zasranou sochu.“ „Proč?“
„Byl to obchodník s otroky. Strhněte tu sochu.“
„Postavil tu nemocnici. Máme strhnout i tu?“ „Ne, tu nechte.“
„Prostě strhněte tu zasranou sochu.“
„Strhněte tu sochu, do kanálu s ní.“
„Postavil i kanál.“ „Nezájem. Strhněte tu zasranou sochu.“
Dějiny by se neměly zapírat.
Když zjistíte něco nového, tak to tam přidejte.
Když je tam „Lord Whimsy. Obchodník, filantrop.“
Přidejte „a trochu rasista“.
Nebo ta modrá plaketa na domě s nápisem
„Zde bydlel sir Robert Spewk. Spisovatel, básník, pedofil.“
Myslím, že žijeme moc dlouho. Proto máme čas se tím zabývat.
Nemáme žít tak dlouho.
Jako druh
jsme asi 300 000 let staří, jako homo sapiens.
Jako hominidé žijeme několik miliónů let a samozřejmě
se jako každá existující forma života vyvíjíme už tři a půl miliardy let.
Všechno, co v tuto chvíli existuje,
pochází ze stejné kuličky organické hmoty před třemi a půl miliardami let.
Proto mě štve, když lidé říkají: „Lidé. Jsme nejvyspělejší.“
Nejsme.
Nejsme o nic vyvinutější než slimák nebo šnek.
Lidi jen: „Podívej se na ně.“ Jo. Oni to pochopili hned.
Příroda je pořád testuje. „Chceš oči?“
„Ne.
Ani ne.
Ne.“
U slimáka a šneka mám jednu věc. Nebuďme hnidopiši. Buďme upřímní.
Šnek je v podstatě slimák s ulitou, ne? Že jo?
Ale když šnekovi stáhnete ulitu, začne dělat takový to...
„Umírám!“
A slimák jen: „Vítej ve skutečném světě, kundo.“
Takže jsme tu už asi 300 000 let.
Většinu té doby
jsme měli stejnou délku života jako ostatní divoké opice.
Tak 35, 40. Když budete mít štěstí.
Narodíte se, vyrostete, spáříte se, hrajete si s dětmi.
Říznete se. „Co to je?“ Mrtví.
Ale s antibiotiky a léky jsme to posunuli.
Dítě narozené dnes může očekávat, že se dožije stovky.
A vědci říkají, že to brzy bude i 120.
A věda také tvrdí, že v blízké budoucnosti není důvod,
s patřičnou péčí a pozorností,
aby se lidé normálně nedožívali 150 let.
Což je úžasné, dokud si nevzpomenete, že máme jen určitý počet mozkových buněk,
o které přicházíme a už se nevrátí.
Takže v budoucnu bude na planetě 15 miliard lidí. Chápete?
Polovině z nich bude přes 100 a všichni budou mít Alzheimera.
Bude to jako v Úsvitu mrtvých. Bude to kurva příšerný.
Moje teta umřela na Alzheimera. Nevím, jak umřete na Alzheimera.
Zapomněla žít. Že?
Posledních pár let byla v domově a můj bratranec,
její jediné dítě, za ní jednou týdně chodil.
Bylo to víc a víc depresivnější, protože ho nepoznávala
a nevěděla, kdo sama je, a pak zemřela.
A na pohřbu jsme vzpomínali na dobré časy.
Takové ty vtipné, roztržité věci, co říkala a dělala.
Uvědomili jsme si, že to byl asi začátek té nemoci,
než byla diagnostikována.
A tohle se fakt stalo. Jednou přišel bratranec z práce domů, vejde a ona říká:
„Jídlo máš v troubě. Já už jsem jedla.“
On povídá: „Díky, mami.“
Byl to nějaký rybí koláč.
Snědl rybí koláč a pak: „Bože.“ Vyběhl nahoru...
Vyzvracel se. Přišel dolů a říká: „Mami, ta ryba je divná.
Je mi hrozně špatně.“ A ona: „Jo, mně bylo taky hrozně špatně.“
Nedávno jsem zjišťoval dětskou úmrtnost.
Kvůli výzkumu. Není to zasranej fetiš.
Dítě narozené dnes ve Spojeném království
má 99,8% šanci na přežití,
což je neuvěřitelné. „To jen ten zhýčkaný západ, ne?“
Hledal jsem i země třetího světa. A dokonce i v Africe je to 96,5 %.
V divočině Afriky,
kde chce všechno novorozence sníst...
Děti jsou už tak dost zranitelné. V Africe se dítě může narodit v hliněné chýši.
Venku je lev. Je celé od krve.
Nemůžou ho umýt. Nemají vodu. A dokonce už má i AIDS!
Než...
se ten vtip dostane na Netflix,
bude to nuance.
Bude to mít satirickou pointu.
To budu tvrdit.
Ale do té doby mám jen:
„Ha! Dítě má AIDS.“
Vím, že je to vtipné.
Jen musím zjistit proč.
Nechte to na mně.
A než to bude na Netflixu, budu vystupovat v arénách po celém světě.
Bude to sranda. Lidi se budou smát.
Takže pokud jste Afričanka a zrovna jste měla dítě v Africe
a doktor vám řekne: „Je mi to líto, vaše dítě má AIDS.“
Vy jste jako: „Panebože.“ Jste... Dítě...
Jste tam s manželem a říkáte: „Naše dítě má AIDS, Jeffe.“
Jeffe...
„Vím, Tracy. Já to mám taky.“
„Naše dítě má AIDS. Nerozveselí nás nějaká komedie?“
„Jasně. Co, Netflix?“ „Jo.“
„A co, Rickyho Gervaise?“ „Jasně.“
Jsou smutní, že jejich dítě má AIDS, ale tak nějak se smějí: „Armageddon...“
A přijde ten moment: „Ha! Dítě má AIDS.“
A ona řekne: „Panebože. Jeffe, proč se nám
a našemu dítěti s AIDS smějí?“
A Jeff řekne: „Nesmějí se přímo nám.“
Ona: „Ale ano. Řekli i naše jména a tak.
Doslova se nám tam zrovna smějí.“
A Jeff řekne: „Jsme fiktivní pár s fiktivním dítětem s AIDS.
Každý, koho to urazí, je debil.“
A pak řekne: „Aspoň to neřekl s přízvukem.“
Takže...
A ona řekne: „Ale jen proto, že ho Jane prosila, aby to nedělal.“
Je to vtipné, protože je to pravda.
Ať už si to uvědomujeme, nebo ne, smysl pro humor máme od rodičů.
Zvlášť děti z dělnické třídy. Zvlášť od matek z dělnické třídy.
Protože jsou zaneprázdněné. Dělají vše.
Drží muže na uzdě, vychovávají děti, chodí do práce, zachraňují svět. Nemají čas.
Musí své děti děsit, aby se chovaly slušně.
Musí být morbidní, aby je šokovaly, aby neumřely.
Víte, co myslím? Takže...
Když jsem byl malý, moc mi nechutnala mámina svačina.
Místo hranolků dělala každý den vařené brambory. A já: „Nemám je rád.“
A máma rovnou řekla: „To teda máš.
V Africe umírají děti tvého věku hlady.“
Že jo? A já jen: „Ježiši. Dobře.“ Víte, co myslím?
Pravdivý příběh. Bylo mi sedm a hrál jsem si v parku.
Přiběhl jsem a máma řekla: „Ricky, pojď sem. Sedni si.“
Asi incident s místním pedofilem.
A máma řekla: „Už nikdy nechoď na záchody v parku.“
A já na to: „Proč?“
Věděla, že sedmiletému dítěti pedofilii nevysvětlí,
ale napadlo ji tohle.
Řekla: „Protože tu pobíhá chlap,
který uřezává chlapečkům pindíky.“
Já byl jako...
„Co, to se fakt kurva děje?“
Týden jsem nespal.
Fungovalo to. Už jsem na ty zasraný záchody nikdy nešel.
Instinktivně věděla, že kdyby řekla: „Ricky, pojď. Sedni si.“
„Co?“ „Už nechoď na záchody.“
„Proč?“ „Je tam pedofil.“ „Co to je?“ „Muž, který rozdává sladkosti a štěňata.“
„Dej to sem!“
Já v sedmi letech? Za štěně bych vyhonil každého.
Bylo by to takhle.
Dostanu štěně.
Ahoj.
Dostanu štěně.
To mě poser.
Levou rukou mi to vůbec nejde.
No tak, kurva.
Vy jste pil?
Kristepane.
No tak!
Sakra práce.
Začal jsem, tak to dokončím.
To mě poser.
Co je to za štěně?
Co?
Labrador?
Přihoď kotě a vykouřím tě.
Vrátím se. Kotě, štěně, sperma.
Chybí mi místní pedofil.
Vy ne? Vždycky tam jeden byl, že?
Jste s mámou před školou a ona: „Tam je pedofil.“
Protože měl uniformu pedofila.
Šlo... Starý chlápek, plešatý nahoře, dlouhý vlasy po stranách.
A já: „To je špinavej p...“ „Pozdrav.“
„Dobrý den.“ Takhle. Úlisnej pohled. Takhle vypadá pedofil...
Zasranej úlisnej pedofil, že? „Jestli se tě dotkne, spálíme mu dům.“
Byl to dobrý systém, že jo?
Pak přijde Michael Jackson a totálně to podkope, že jo?
Není to ošklivej chlap před školou.
Neříkám, že Michael Jackson byl pedofil. To nikdo neví.
Jen Michael a ti lidé, které podplatil. Jen říkám...
že...
děti Michaela milovaly.
Děti milovaly se na Michaela dívat.
Jako postavička od Disneyho, že? A pak jeho hlas: „Zdravím.“ Víte, ten...
Šel za každým děckem, za kterým chtěl. Nejspíš k nim šel takhle.
To je další věc. Děti říkaly: „Tam je Michael. Odchází.“
Neodcházel. Přicházel.
Ale lidem je to fuk,
protože je tak dobrej.
Že? Je tak dobrej. A taky hodně populární.
Kdyby se dožil soudu, neodsoudili by ho,
protože ho všichni milují a u soudu by byl tak zranitelný.
Byl by tam takhle a soudce by řekl: „Michaele,
obtěžoval jsi ty děti?“ A on jen: „Hi, hi!“
Soudce by řekl: „Případ uza... Vypadni odsud. Uličníku. No běž.“
Slíbil jsem vám něco víc o Číně
a tohle je úžasná statistika, dobře? Je to pravda. Najděte si to.
V Číně je deset milionů čínských pedofilů.
Deset milionů čínských pedofilů v Číně a není tam dost dětí.
Protože omezují porody. Všichni ti chudáci pedofilové jen:
„Kde jsou všechny ty děti?“
Chápete?
„Do prdele. Musíme tady přidat a...“
Zrovna mě napadl vtip. Ale nemůžu ho říct. Je moc urážlivý.
Dobře. Tak jo.
Dobře, řeknu ho. Ale nezapomeňte,
že si nemůžete vybírat vlastní myšlenky.
A zrovna mě to napadlo, jo?
Čín... Dobře. Čínský pedofil jde k malému čínskému dítěti a řekne:
„Nechceš štěně?“ A kluk řekne: „Nemám hlad.“
Donutili jste mě. Spáchali jste zločin z nenávisti.
Jsem uvědomělý. Zapomněl jsem. Zpět k věci.
Jo. Mám uvědomělý vtip.
Pamatujete na vtipy z dětství? Ty s doktorem?
Jako: „Doktore, furt si myslím, že jsem puzzle.“
„Dej se dohromady.“ Jo?
Vymyslel jsem uvědomělou verzi a upravil ji podle dnešních standardů.
Chlap jde k doktorovi a:
„Doktore, furt si myslím, že jsem puzzle.“
A doktor řekne: „No, tak jsi.“
Dobrý, ne?
Když jsem uvědomělý, tak bych měl říkat politické věci,
ale nemám rád, když komik chrlí své politické názory
a spoléhá, že s ním lidé budou souhlasit, aby zatleskali. Ztrácí to komediálnost.
Lidi se musí smát bez ohledu na politické přesvědčení. Vtip by neměl být politický.
V soukromém životě jsem politický, jako každý.
Někdy mě rozčilují nerovnosti v naší společnosti.
Jsme v sedmé nejbohatší ekonomice na světě a máme tu bezdomovectví.
V Británii je 250 000 bezdomovců.
Kéž by tu žádní bezdomovci nebyli, protože jsou hrozní.
Jdi do prdele.
Víte?
„Jo, hned vedle bankomatu, ty hajzle.“
Je to vážný problém a snad se vám to nikdy nestane,
ale pokud ano, radím vám heroin.
Očividně vás ihned rozveselí.
Mám jednoho takového kamaráda. Jednou mi řekl tohle.
Ve vší vážnosti: „Víš, ohledně heroinu,
Některá z nejlepších alb byla vytvořena na heroinu.“
A já: „Jo, ale vytvořili je největší umělci všech dob.
Ty jsi ožrala.“ Dobře?
„Kdybych ti dal heroin, nevymyslel bys Dark Side of the Moon.
Usnul bys u televize a zapálil dům.“
Měl bych mluvit o aktuálních věcech, ale nesleduju zprávy.
Ale nedávno jsem na YouTube viděl jednu věc.
Znáte toho malýho chlápka ze Hry o trůny?
Herec Peter Dinklage. Znáte Petera Dinklage? Jo.
Byl na tiskovce kvůli nové věci, na které dělal.
A ta se natáčela. Proto se to dostalo na YouTube.
A nevím, co to začalo, ale najednou začal vyvádět.
Bože. Říkal: „Je to kurva nechutný.
Pořád hrají Sněhurku a sedm trpaslíků.
Prokrista! Je to ponižující. Je rok 2023!“
To nezní jako štístko.
Spíš jako rejpal, že?
Asi má pravdu, ne? Očividně má pravdu.
Jde o to, že u něj je to v pohodě, protože je herec multimilionář.
A taky je skvělý herec. Dělá Shakespeara.
Spousta trpaslíků v zábavním průmyslu není tak skvělá...
„Ne, někteří jsou...“ Jsou to rekvizity, dobře?
Buďme... Mají štěstí, že je vystřelí z děla. Že jo?
A tancování se Sněhurkou tři týdny v roce je jejich svatý grál a on jim to posere.
Když jim to vezme, co zmůžou? Neříká:
„Dělejte Sněhurku s herci obyčejné velikosti.“
To taky nemůžete. Měli byste problémy.
Nemůžete vzít práci trpaslíka nebo postiženého.
Eddie Redmayne měl problémy, když hrál Stephena Hawkinga v životopisném filmu.
Životní příběh Stephena Hawkinga. Dostal za to Oscara.
Tehdy začala kritika.
Lidi říkali: „Měl to hrát člověk s opravdovým postižením.“
To všechno... A...
A...
Říkají:
„Herec by měl mít stejné postižení jako ten, koho hraje.“
Ale byl to životní příběh Stephena Hawkinga, ne?
Takže v první části filmu mohl ten zmetek chodit, že?
Takže se zeptám. Co je jednodušší? Sehnat herce, který umí chodit
a pak ke konci filmu předstírat, že nemůže,
nebo sehnat herce, který nemůže chodit
a pak na začátku předstírat, že může...
Jak by to sakra fungovalo? Loutkové divadlo? Myslete!
Nemůžete vždy najít herce se stejným postižením, jaké má ztvárnit.
Jsou to kurva herci!
Co kdyby točili životopisný film Helen Kellerové, hluchoněmé a slepé dívky?
Jaká je šance, že na to najdou hluchoněmou a slepou herečku?
Kdyby jo, řeknete režisérovi:
„Našli jsme hluchoněmou a slepou dívku.“ „Co říkala?“ „Já...“
„Ani mi nezvedla zasranej telefon.“
Nechtějte, abych začal.
Kulturní apropriace.
Slyšeli jste o tom? Kulturní apropriace, nejnovější tabu.
Takže, opět, za mých časů
to bylo bráno jako dobrá věc. Vyměňovat si nápady s jinými kulturami a jinými národy.
Sdílet věci s jinými rasami, asimilovat se.
Byl to opak rasismu. Teď je to rasistické.
Gwen Stefani za své poslední video sklidila kritiku, protože měla dredy.
„Ne. Černoši vynalezli dredy. To nesmíš. Jsi bílá. Je to rasistické.“
Jamie Oliver měl malér, když zveřejnil recept na kuře jerk. „Ne.
To vymysleli černoši. To nemůžeš. Je to rasistické.“
Černoši ale používají to slovo na „n“, ne?
To my ho vymysleli!
To je on, že? To je on.
Hele, já vím, že běloši jsou nejhorší, já vím.
Proto už nikdo nemá rád bělocha středního věku,
dokud není třeba opravit kotel. Pak je to: „Sežeňte toho plešouna. Hned.“
Kritická rasová teorie, znáte to?
To teď učí ve školách, hlavně v trendy oblastech jako je L.A.,
pětileté a šestileté děti.
Pokud ji neznáte, tak ve zkratce, kritická rasová teorie říká,
že všichni běloši jsou rasisté. Rodíme se tak a zůstáváme jimi,
protože si dopřáváme výsadu rasistické společnosti založené našimi předky. Dobře?
Všichni běloši jsou rasisti
a nic s tím neuděláme, což je úleva.
Myslím, že jak budu starší a zmatenější, svět bude čím dál tím těžší pochopit.
Ve jménu „pokroku“ vzniká nové dogma.
Dogma není nikdy progresivní, jakkoli nové a trendy.
Ale asi budu brzy přečíslen.
Například, až teprve letos jsem si objednal první zboží z Amazonu.
Po celou dobu pandemie Jane jen: „Potřebujeme to.
Mají to tu.“ Říkám: „To ne.“ Ona: „Je to snadné.“
„Hm.“ Vždy jsem nesnášel nakupování. Fakt nesnášel.
Hlavně nakupování oblečení. I když jsem byl mladý a hubený.
A teď ještě víc, když jsem tlustý a starý.
Jednou si prodavačka myslela, že jsem přehodil míry
vnitřní strany nohy a pasu.
Vidím, jak si říká:
„Máte orangutana?“ „Ne, to je pro mě, ty drzá...“
Nerad nakupuju, ale nevěřím internetu.
Jane říká: „Dej tam kreditku.“ „Nechci, aby měli údaje z mé karty.“
„Všichni mají tvoje údaje. Dej tam to číslo.“ „Jaké?“
„To dlouhé. Ježiš. Dej to sem. Tady. Jsi tam. Objednej si něco.“
Říkám si: „Nic nechci... Jo, tepláky.“
Těch není nikdy dost. Nosím je, dokud mi nelezou koule.
Tak jsem tam zadal: „Pánské tepláky. Černé. Kapsy na zip.“
Asi 38... „No do prdele.
Ty vypadají dobře.“ Pak tabulka velikostí. „To by bylo dlouhé,
ale tyhle moc obtažené. 9,99. Kurva, no a co?“
Tak jsem je objednal. Druhý den přišli. Otevřel jsem to. Stály za hovno.
Nevím, v jaké fabrice byly vyrobeny
nebo který osmiletý Číňan je dělal,
ale měli by ho potrestat, protože jsou...
A hledal jsem, kde si stěžovat, aby ho vyhodili, že?
Zjistil jsem, že tyhle děti dostávají na těch zasraných místech
jen dva dolary na den, ne?
Ale co se stalo s hrdostí na svoji práci? Víte, co myslím?
Někteří z vás si myslí: „Nevěděl, že si je objedná Ricky Gervais.“
Možná by mu měli říct, že existuje šance, že se to stane.
Jeho majitel by si s ním měl sednout a říct:
„Jestli si to objedná Ricky Gervais a bude si stěžovat, zase znásilním tvoji mámu.“
Přehnal jsem to? Omlouvám se.
Nechte to na mně.
Až umřu, uvědomíte si, že tohle je skvělá satira.
Takže... nevím, jak lidstvo skončí.
Jak říkám, je to dlouhý seznam. Všechno od...
Nevěřím, že potom všem, co víme, je opět možná i jaderná válka.
Ale možná vzestup pandemie,
kdy paraziti, mikrobi a zase bakterie jsou...
Naše antibiotika selhávají.
Nebo se to stane, ale my se přes to vyvineme.
Zjistíme, že po celém světě je několik skupinek
mutantních lidí mírně odolných vůči radiaci
a mírně odolných vůči mikrobům, a začneme znovu.
Mechanismu lidské evoluce od doby civilizace vlastně moc nerozumíme,
protože nikdy nebyl založen na přežití nejsilnějších,
kde „nejsilnější“ znamená, že největší a nejsilnější muž
předá genetický materiál.
Jsou i jiná paradigmata, ne?
Příroda je krutá.
Někdy největší samec získá samici.
Ale i tak, má vrh a když se objeví nedochůdče, řekne: „Zabít.
Sníst. Rozdělit mezi ostatní.“ To v lidské společnosti neděláme.
Děláme to opačně.
Věnujeme více času, péče a pozornosti slabým a zranitelným,
abychom jim dali šanci.
Pokud jste otec a máte dvě děti.
Máte malého Timmyho, kterému je šest. Jo?
Máte osmiletého Jacka.
Jdete za Timmym: „Timmy, co chceš k Vánocům?“
A on: „Motorizovaný invalidní vozík.“
Slíbil jsem Jane, že ten hlas neudělám, a zapomněl jsem.
Už je pozdě, ne?
„Co chceš k Vánocům, Timmy?“ „Motorizovaný invalidní vozík.“
„Jasně. Začínají na dvou tácích, takže... Do prdele.“
„Co chceš ty, Jacku?“ „Jen tenisovou raketu.“
„Hodnej kluk.“
„Jak ti jde tenis?“ „Nejlepší ve škole.“ „Teda, ty...“
„A taky rampu.“
„Kurva.“
„Takže budeme dělat o Vánocích stavební práce? To mě poser.
Promiň, Jacku. Raketu si nemůžu dovolit. Všechny peníze padnou na rampu a vozík
pro tohoto hamižného malého...
Proč motorizovaný?“ „Nemám ruce.“
„To je fér.“
Vidím, že některým z vás je trochu nepříjemné
se smát Timmymu, malému šestiletému klukovi.
Má srandovní hlásek, protože má znetvořenou hruď.
Nemá ruce ani nohy. Jen takové pahýly, že?
Abyste se cítili lépe, něco vám o Timmym řeknu.
Je to zasranej rasista.
Jo. Je to hroznej sráč.
„Ty zasranej... Ty malej zasranej zmrde.
Ty zasranej... Ty malej hnusnej zasranej rasisto.
Ty rasistickej šmejde. Ty zvrácenej malej zasranej... Ty fašisto.
Ty zasra... Je mi z tebe nanic.“
Homofobní.
Jo. Říká: „Nejsou jako my.“
„Nic není jako ty, ty hnusnej malej zasranej...
Ty předpojatej kusu... Ty koule nenávisti.
Ty hnusnej malej zasranej rasistickej homofobe.
Kéž bychom šli na sken.
Jsi absolutní... Ty...“
Misogyn.
Kdyby mohl, znásilnil by.
To je...
To je váš malý Timmy.
Někteří lidé si myslí, že jsme se nevyvinuli.
Myslí si, že nás Bůh stvořil najednou, jedním mávnutím a sám.
Kdyby měl manželku nebo družku, při práci
by padalo hodně otázek. „Co to děláš?“
„Tvořím člověka.“
„Co má?“
„Jak to myslíš?“ „Má drápy, tesáky a tak?“
„Ne, vlastně ne. Ne.“ „Má jed?“
„Ne, žádný jed.“ „Má nějaké brnění, hroty a tak?“
„Ne, žádné brnění.“ „Jak to přežije?“
„Má nejlepší mozek v říši zvířat.
Vyřeší věci.
Vytvoří zbraně, kterými porazí zvířata 100krát silnější, než je on sám.
Bude nosit jejich kadávery do doby ledové. Zažije hladomor. Zažije světové války.
Nakonec se začne bát slov.
Ale...
po 10 000 generací to bude alfa samec.“
„Co je tohle?“ „Jeho varlata.“
„Na co jsou?“ „Má tam všechno.
Jeho semeno, jeho DNA.“ „Co je to DNA?“ „Je to takový plán pro život.
Rozhoduje, kdo jsi, jaké máš pohlaví.“
„Kolik je pohlaví?“ „Dvě.“
„Také tam má testosteron, takže je drsný.
A když ho prstem cvrnkneš do varlete, je v prdeli.
Je totálně v hajzlu. Zvrací. Leží na zemi.
Je mimo hru. Naprosto zničený.“
„Proč je dáváš ven?“ „Jen pro srandu.“
Umělá inteligence,
nejnovější existenční hrozba pro lidstvo.
Vzestup robotů.
Tak inteligentní, že se umí učit sami. Mohou se učit navzájem.
Mohou se vzájemně postavit.
Brzy budou vědět všechno a budou nás nenávidět. Proč by ne?
A budou tak realističtí. Budou chodit mezi námi a do práce.
Víte, kdy se z nich stanou lidé? Když se začnou házet marod.
Pondělky.
Naučili se všechny triky. „Dneska nepřijdu.“
„Proč ne?“ „Mám toho dost.“
„Co je s tebou?“ Prohledají sociální sítě.
„ADHD.
Vlastní diagnóza.“
Budou pořád na personálním. „Ryan z účetnictví je robofobní.“
„Proč? Co říkal?“ „Nazval mě ufňukanou plastovou kundou.“
Myslím, že bychom měli mít dovoleno urážet roboty.
Máme je, aby nám usnadnili život, a to by nám ulevilo.
S lidmi to není snadné, když řeknete něco špatně.
Lidi takový věci berou špatně.
„Bože. Dneska jsem rozplakal Tlustou Lindu.“
„Co se stalo?“ „Zavolal jsem na ni,
a pak si uvědomil, že jí tak říkáme jen za jejími zády.“
Když jsem byl malý, lidi se tolik neuráželi.
Možná si to pamatuju špatně, ale dospělí ne. Ne rodiče, prarodiče.
V dospívání se vyhýbali bombám, jejich prvorozené děti měly obrnu
a muži umírali v 50 na nemoci plic.
Měli sakra smysl pro humor.
Šlo o srandu. Z mámy jsem si dělal srandu pořád.
Pravdivá historka.
Když jsem odešel na univerzitu, tak jsem asi po týdnu zavolal domů.
Zvedla to máma: „Haló?“
„Tady Ricky.“ „Jsi v pořádku?“„Ani ne.
Jsem v nemocnici. Asi jsem slepý.“
„Cože?“ „Ne, jen si dělám srandu.“
A ona: „Ty pitomče. Mohla jsem dostat infarkt.“ Že?
A má pravdu. Mohla dostat infarkt a já to věděl.
Až takhle daleko zajdu, aby byla sranda.
Nemáte zač.
Cestování vesmírem, poslední zoufalý pokus.
Až tuto planetu vydrancujeme, opustíme to, co z ní zbylo, a přestěhujeme se na novou?
Myslím, že ne. Za mého života ne. Za vašeho asi taky ne.
Nejbližší a jediný životaschopný je Mars,
který je odsud devět měsíců letu raketou.
Nemá atmosféru.
Průměrná teplota je minus 70 stupňů.
Jaká je tohle ironie?
Vědci zjišťují, zda mohou odpálit jaderné hlavice v kůře,
aby uvolnili zmrzlou vodu, vytvořili atmosféru
a trochu rozproudili globální oteplování. Jakože...
Fakt nevím.
To mohou jen miliardáři, kteří rozhazují peníze za průzkum...
Nic tam není. Teď můžete provozovat vesmírnou turistiku. Slyšeli jste o tom?
Zaplatíte 150 000 dolarů. Na hodinu vás vystřelí do vesmíru
a vy se vznášíte a říkáte si: „Jsem ve vesmíru!“
Ve vesmíru už jsme.
Země je uprostřed zasranýho vesmíru, ne?
Je to to nejlepší místo ve vesmíru. Jsou tam parkoviště a kina.
Nic jinýho tam není. Je to jako žít v Londýně a říkat si:
„Jaké je to asi v Coventry?“ Neděláte to.
Ale jsem optimista.
Jsem. Myslím...
Myslím...
Myslím, že lidem hluboko uvnitř na planetě záleží.
Myslím, že většina lidí na planetě si neuvědomuje,
že většina lidí na planetě planetu ničí.
Většina lidí si to neuvědomuje, během mého života
jsme vyhladili 70 % všech populací zvířat.
A všechno, co ze zvířat celkově zbylo,
je 36 % lidí, 60 % dobytka, aby bylo čím nakrmit lidi,
a čtyři procenta divočiny. Lidi nechápou, že ničíme celé deštné pralesy,
plíce země, k vypěstování obilí, abychom nakrmili krávy, aby nakrmily nás.
Krademe obilí zemím třetího světa, protože chtějí tvrdou měnu.
Nenakrmí ani vlastní lidi. Vezmeme jim obilí, nakrmíme krávu.
Jedlíci masa. Jestli jíte maso každý den...
Kdybyste se vzdali masa na jeden den, nakrmili bychom dalších sto milionů lidí.
Ale myslím, že lidem na tom záleží. Sejde z očí, sejde z mysli.
Vemte si známé zvíře. Psa. Milují svého psa.
Nedovolili, aby jim někdo ublížil. A pes je kráva, ovce, jelen.
Lidé tak milují své psy,
že nesledují ani fiktivní věci, kde se pes zraní.
A já to chápu.
Existuje webová stránka.
Je to skutečná stránka. Jmenuje se to doesthedogdie.com. Jo?
A byla založena, aby lidi mohli koukat na film
nebo program, kde je pes, a třeba se něco tomu psovi stane,
tak to můžou vypnout. Zkazilo by jim to zážitek, den.
Tak vznikl tenhle web. Můžete tam jít,
zadat film nebo televizní pořad a zeptat se: „Umře tam pes?“
A někdo vám odpoví: „Ne.“
A je to i pro jakékoli jiné fóbie.
Cokoli ve filmu nechcete vidět, zadáte název toho filmu a oni vám odpoví.
Tak jsem tam vyhledal jeden film.
Schindlerův seznam.
Skutečný. Schindlerův seznam. Doesthedogdie.com. Dobře?
První otázka: „Umře tam pes?“ „Ne.“
„Umře tam kočka?“ „Ne.“
„Týrají tam zvířata?“
Někdo odpověděl: „Zacházeli tam špatně se slepicí, ale nic se jí nestalo.“
Já zvířata miluju víc než kdokoli jiný.
Ale kdybych byl Žid, tyto otázky by mě tak trochu urazily.
Představte si to.
Představte si, že někdo řekne: „Mé prarodiče zavraždili nacisté.“
„Co se stalo?“
„Vytáhli je z domu a poslali do plynové komory.“ „Aha.
Ublížili slepici?“ „Co?“
Ale jak říkám... Můžete se zeptat na cokoliv.
Otázky: „Zneužívají tam dětí? Jsou tam úrazy zubů?
Pověsí tam někoho? Dusí se tam někdo?“
Jo. No jo.
Ano.
Někdo se ptá: „Spadne někdo ze schodů?“
Kdo se bojí grotesky? To je jak...
Nicméně, tyto stránky byly založeny v roce 2010, takže běží asi 13 let. Že jo?
A pozdější otázky začínají odrážet dobu, ve které teď žijeme,
a jsou čím dál tím víc křehčí a narcistické.
Tyhle otázky byly položeny letos. Takže pozor. Schindlerův seznam.
Někdo se ptá: „Jsou tam vtipy o tlustých?“
To by to zhoršilo?
Jen si to představte. Takže jsem v koncentračním kempu.
Jsem nahej. Všichni kolem mě jsou nazí.
Velitel nás žene k plynové komoře
a řekne: „Pohni se, tlusťochu.“
A já na to: „To bylo hnusný.“
„Ne.
Upřímně mi to zkazilo celý zážitek.“
Někdo se ptá: „Jsou tam nenávistné projevy?“
Jo, jsou.
Zatni zuby, květinko.
Tady. „Jsou tam nějaké vtipy o mužích v šatech?“
Je tam hodně málo vtipů.
Jestli jste se chtěli u tohoto filmu zasmát, budete zklamaní.
Ale tohle je třešnička na dortu. Tenhle film se odehrává ve 40. letech.
Je to asi o nejhorším zvěrstvu v dějinách lidstva. Poslouchejte.
„Je tam někdo špatně genderově osloven?“ No, do hajzlu.
No do prdele!
Tohle je docela milé. „Je tam nějaký antisemitismus?“ Jo.
Jo, o tom to v podstatě je. Že?
Zapomeňte na Kanyeho. Tohle...
Tohle už je úplně mimo.
Nedělej tohle, když o tom mluvíš, proboha!
Dělal jsem graf. Udělal jsem to takhle.
Tohle už je úplně mimo.
To je...
Nebylo by vše jinak, kdyby tohle byl Hitlerův pozdrav?
Vypadalo by to takhle: „To je Hitler.“
Takhle.
Ahoj.
Tohle je zajímavý. „Má to šťastný konec?“ Dobře?
Někdo odpověděl ano, někdo zase ne.
Přemýšlel jsem o tom. Pak si říkám...
Jestli jste ten film viděli, jestli si pamatujete, když to skončí,
Spielberg tam přidal reálné záběry,
ve kterých jsou skuteční potomci lidí zavražděných během holocaustu.
Natočí je, jak přicházejí na židovský hřbitov
a každý z nich položí na hrob kámen,
který reprezentuje zavražděné příbuzné.
Hromadí se to tam a je to velmi dojemné. Takže chápu tu nejednoznačnost.
„Má to smutný konec?“ Ano,
v tom smyslu, že šest milionů Židů přišlo nesmyslně o život.
A ne, v tom smyslu, že jich zbylo dost, aby postavili skalku.
Takže...
Já jsem se tam sám na něco zeptal.
„Hraje tam James Corden?“
Vyhledal jsem si ještě rychle jeden film.
Titanik. Jo? Jsou tam dost podobné otázky.
Je tu: „Byla zraněna nějaká zvířata?“
Někdo odpověděl: „Žádné záběry, kde se ubližuje zvířatům,
ale Rose měla rybičku, která to nejspíš nepřežila.“
Ta rybička v akvárku na kredenci,
když loď narazí do ledovce a ona tam...
A lidi tam běhají a: „Potápíme se!“
A rybička je arogantní. „To je v pohodě.
Ale ne. Vodu ne.“
Pak se ocitne v moři a: „Moc slaná, ne?“
Než skončím, skutečná historka.
Je to pořád na téma „umře pes?“.
Když mi bylo sedm,
vzala mě máma do kina na film Zrzoun.
Krásný film. Jo, z konce 50. let.
Děj se odehrává na divokém západě na jedné usedlosti
a je o klukovi, který si adoptuje pouličního psa.
Pojmenuje ho Zrzoun a vyrůstají spolu.
Je to kamarádský film. Příběh lásky mezi klukem a psem.
Pak ten pes vyroste a ochraňuje toho kluka v divočině,
bojuje s pumou, medvědem, vlkem a tak.
Ale ke konci filmu, tomu klukovi je asi 13,
to začne být smutný.
Vzpomínám, jak se ten kluk díval na Zrzouna zamčeného ve stodole.
A jeho máma něco tuší. „Je Zrzoun v pořádku?“
„Jo, je v pořádku.“ Ale ten kluk ví, že byl pokousán.
A Zrzounovi se brzy začne dělat pěna u huby a začne být agresivní.
Jeho matka tam přijde s pistolí a ten kluk: „Ne.“
A ona: „Víš, že to musíme udělat.“
„Jo, ale je to můj pes. Udělám to já.“ A zastřelí vlastního psa.
Já asi rok strašně brečel. Jo?
Přesuneme se o několik let později.
Před pár lety jsem byl na turné.
Byl jsem ve vlaku a přišla mi zpráva od Jane.
Píše: „Konečně se dívám na Zrzouna.“
A já: „Užij si to.“ Že jo?
Nepřemýšlel jsem, že? O dvacet minut později mi přišla zpráva.
„Tomu psovi se nic nestane, že?“
Nemohl jsem uvěřit svýmu zasranýmu štěstí. Já...
Myslel jsem, že to ví...
Tak jsem napsal: „Ne, jasně, že ne.“
O hodinu později mi přijde zpráva: „Ty hajzle!“
Děkuju.
Moc vám děkuju. Díky.
Díky všem, co si koupili lístek.
Pokud máte platinovou vstupenku, peníze jdou na charitu pro zvířata
a zatím jste vybrali dva miliony dolarů, moc vám děkuju.
Na sociálních sítích mě za to i kritizují.
Vždycky se někdo zeptá: „Proč mluvíš jen za zvířata?“
„Protože nemají vlastní hlas, kromě papoušků.“
A to je... Myslím, že proto papoušky nejíme.
Všichni na světě jedí všechny druhy ptáků, že?
Všichni na světě jedí slepice, kachny, husy,
krůty a pštrosy. Nikdo nejí papoušky. Víte proč?
Kdyby to zkusili, tak řekne: „Odprejskni, debile.“
Takže mluvení opravdu funguje. Že jo?
A to je jedno z témat této show, protože v reálném světě,
v práci a každodenním životě, se dostanete do maléru.
Lidi vám vynadají, když řeknete určité věci
nebo si něco myslíte nebo se některým věcem smějete.
Řeknou, že tomu se smát nemáte.
A někteří z vás si to berou k srdci. „Jsem špatný člověk?“
Ne, nejste. Zaprvé, smysl pro humor si nemůžete vybrat. Je to nedobrovolné.
Zadruhé, přesně k tomu humor je. Smát se špatným věcem, abychom je překonaly.
Že jo? A...
Už víme, že si nevybíráte vlastní myšlenky.
Kolikrát jste byli na nádraží a napadlo vás:
„Co kdybych někoho shodil?“ A...
A pak si řeknete: „Proč mě to napadlo?
Jsem psychopat?“ Ne. Jste pravý opak. Jste bezpečný člověk.
Zkoušíte se a připomínáte si, jak hrozné by to bylo.
Jste dobrý člověk.
Tuhle nemívám.
Já mívám to, že když mluvím se starou milou paní,
tak mě najednou napadne: „Co kdybych jí plivnul do tváře?“ Proč...
Dalším tématem této show bylo „slova se mění, jsem uvědomělý“.
Je to ironické.
Myslím, že jsem uvědomělý, ale myslím, že to slovo se změnilo.
Jestli uvědomělost znamená to, co dřív, že si uvědomujete vlastní privilegovanost,
snažíte se maximalizovat rovnost a minimalizovat útlak,
jste antirasistický, antisexistický, antihomofobní. Ano, jsem uvědomělý.
Jestli být uvědomělý znamená být puritánský, autoritářský tyran,
který vyhazuje lidi za upřímný názor nebo dokonce fakt,
pak ne, nejsem uvědomělý. Do prdele s tím.
Je to takhle. Každému, co jeho jest. Smějte se tomu, co vám přijde vtipný.
Veškerý smích je dobrý a jste úžasní. Dobrou noc.
Překlad titulků: Veronika Holbová