Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei vain.
Kiitos.
Kiitoksia paljon. Kiitti. Älkää.
Kiitos. Tiedätte, mistä on kyse.
Turpa kiinni.
Kiitos. Tervetuloa uuteen esitykseeni. Tämä on niin uusi, että se kehittyy yhä.
Kerron tänä iltana ihan uusia juttuja.
Jos improvisoin, en ole edes ajatellut asiaa aiemmin.
Minulla on kauheita ajatuksia.
Sitä se on. Ajatuksia ei voi valita. Ne ilmestyvät, ja on liian myöhäistä.
Mieleen tulee ajatus. Se sanoo: "Olen ajatus."
Itse miettii: "Helvetti. Ajattelin niin."
Joskus ajatus sanoo: "Sano se nyt."
Sanon sen, ja... Netflix.
Edellinen esitykseni SuperNature julkaistiin viime vuonna.
Se sai paljon kritiikkiä.
Todellakin. Ihmiset sanoivat: "Ei noin voi sanoa."
Kyllä voi.
Tein niin.
Vääjäämätön kritiikki teki siitä vuoden katsotuimman spesiaalin.
Otin siitä opikseni.
Ihan oikeasti. Sen takia olen tästedes woke.
Oli jo aikakin. Olen pahoillani. Olen woke.
Sen myötä minun pitää ensin vaihtaa Twitter-kuvaukseni.
Tällä hetkellä se on lista ohjelmistani.
Nyt kun olen woke, minun on lisättävä sana "antifasisti",
jotta on selvää, etten ole fasisti, koska se on iso ongelma tällä hetkellä.
Ihmiset kysyvät: "Rick, oletko vanginnut toimittajia?"
Sanon: "En." He taas: "Kiinnostavaa."
"Oletko kaasuttanut juutalaisia?" "En."
"Pistä se sitten kuvaukseen, kusipää."
Eli en ole fasisti.
On outoa todeta, ettei ole fasisti. Oletamme niin.
Kukaan ei sanoisi niin toiselle kadulla.
"Muuten, en ole fasisti." On kuin hän vakuuttelisi liikaa.
Kuin sanoisi koulussa: "En ole pedofiili.
Unohtakaa, että mainitsin asiasta. Lapset ympärilläni ovat turvassa.
Ihan sama, vaikka he olisivat alasti. En ole pedofiili."
Fasisti on muuttunut sanana. Perinteisesti -
se tarkoitti äärioikeistolaisen autoritaarisen hallinnon jäsentä,
joka tukahduttaa yksilön oikeuksia militarismilla ja väkivallalla.
Nyt se voi tarkoittaa henkilöä, joka tykkäsi Joe Roganin twiitistä.
Eli sanat muuttuvat.
Se on osasyy siihen, miksi haluan olla woke.
Sanat muuttuvat, enkä halua jäädä jälkeen.
En halua olla kuin isoisäni 70-luvulla.
Hän puhui värillisistä ja queereistä.
Tosin queer-sanaa saa taas käyttää.
Jos odottaa tarpeeksi kauan, ympyrä sulkeutuu.
Kannattaa olla kärsivällinen.
Queer-sanaa saa käyttää. Ei tosin kaikissa tilanteissa.
Ei saa sanoa jollekulle: "Olet queer."
Saa sanoa: "Kuulitko Darrenista? Hän on nyt queer."
Jos Darren on varmasti homppeli.
Darrenia ei saa mollata mielivaltaisesti.
Tässä maassa voi joutua oikeuteen, jos kutsuu jotakuta väärin homoksi.
Laki on homofobinen. Se ei toimi toisinpäin.
Kannetta ei voi nostaa väitteestä, että homo ei olisi homo,
mikä tuntuu epäreilulta, vai mitä?
Voisin sanoa Britannian suurimmalle homolle:
"Terve, Elton."
Hän pitäisi siitä.
Kaikki haluavat olla lajinsa huipulla.
Sanoisin niin, ja hän sanoisi: "Terve."
Sanoisin: "Hah hah haa. Et ole homo."
Hän sanoisi: "Todellakin olen. Haastan sinut oikeuteen."
Sanoisin: "Et voi."
Hän sanoisi: "Olen homo." Sanoisin: "En usko."
Hän sanoisi: "Tule kotiini katsomaan, mitä teen."
Queer-sana on tietysti muuttunut.
Perinteisesti sana tarkoitti jotakuta,
joka oli kiinnostunut samasta sukupuolesta. Homomiestä.
Nyt sana voi tarkoittaa heteromiestä, joka haluaa huomiota.
"Olen nyt queer." "Niinkö?"
"Joo, olen nyt tosi queer." "Niinkö?"
"Joo." "Entä tyttöystäväsi?"
"Hänkin on queer. Olemme kaksi queeriä ja teemme queer-juttuja."
"Ime munaa." "En halua."
"En uskonutkaan niin."
"En ole sellainen queer."
"Millainen queer oikein olet?" "Värjäsin tukan siniseksi."
"Niin isoäitinikin. Hän rakasti munaa, eli mitä tarkoitat?"
Tuo ei perustu todisteisiin.
Keskustelu ei ole oikea.
Tarkoitan sitä, että sanat muuttuvat.
Kuten invalidi-sana.
Perinteisesti termi oli poliittisesti korrekti.
Se oli rampoja tarkoittava kattava termi.
Sitten he päättivät haluavansa olla vammaisia.
Eivät he halunneet olla vammaisia.
He sanoivat: "Kutsukaa meitä vammaisiksi.
Emme pidä enää sanasta invalidi. Sitä ei saa käyttää."
"Selvä. Hienoa. Kertokaa vain säännöt."
Olen pilkunviilaaja.
Kuvitelkaa, että olen rannalla ja nainen sanoisi:
"Apua! Invalidi lapseni hukkuu!" Sanoisin: "Anteeksi kuinka?"
"Invalidi lapseni ei osaa uida."
"Tarkoitatko, että vammainen lapsesi hukkuu?"
"Kyllä." "Selvä. Mennään." Lapsi ehtisi kuolla.
Olin niin woke, että haaskasin aikaa.
Olen nyt woke ja voin todistaa sen.
No niin. Pidän laittomista maahanmuuttajista.
Niinpä. Minkäs teet? Joskus menen Doveriin päiväksi.
Katson merelle. Etsin venettä. Näen veneen, jossa on noin 60 ihmistä.
Viiton heidät perille näin.
Vedän heidät rantaan. Sanon: "Naiset ja lapset ensin."
"Ei heitä ole." "Tekö vain, pojat? Tulkaa sitten."
Jos menen enkä näe venettä, oloni on surkea.
Kuljen kaupunkiin, seison liikennevaloissa -
ja odotan isoa kuorma-autoa.
Katson sen alle, ja siellä on poika, joka pitelee kiinni näin.
Kysyn: "Minne olet matkalla?" "Gary Linekerille."
"Se on tuolla päin."
Niin.
Paskat rajoista. Ei niitä tarvita. Ei välitetä rajoista niin kuin viikingit.
Minussa on viikinkiverta. Meissä kaikissa on raiskausten takia.
He muka raiskasivat ja ryöstelivät, mutta lähinnä he raiskasivat.
He puhuivat ryöstelystä vaimojen takia.
He sanoivat: "Lähdemme Isoon-Britanniaan." "Miksi?" "Hieman ryöstelemään."
"Vainko ryöstelemään?" "Vain ryöstelemään, muru."
"Selvä. Miksi laitoit raiskaushattusi?"
Esityksen nimi on Armageddon,
Se käsittelee sitä, miten ihmiskunta saattaa päättyä. Syitä riittää.
Olemme kuilun partaalla.
Se voi johtua vaikka ilmaston lämpenemisestä, pandemioista,
tai ydinsodasta. Eli omasta typeryydestämme.
Lajistamme on epäilemättä tulossa typerämpi.
Taylor Swiftistä voi nykyisin suorittaa yliopistokurssin.
Kuinka alas sitä voikaan akateemisesti vajota?
Lontoossa on instituutti kukka-asetelmien tekoa varten.
Kuljin sen ohi. En voinut uskoa sitä.
Katsoin sisään, ja siellä luennoitiin. Kukka-asetelmakoulu!
Äiti poimi kukkia puutarhasta ja laittoi niitä maljakoihin.
Kukaan ei kysynyt: "Kuka epäpätevä kusipää teki nämä?"
Maapallo on kauheassa jamassa, ja se on sukupolveni syytä.
Samoin edellisen sukupolven, eli boomerien.
Avohakkuut ja fossiiliset polttoaineet -
tuhosivat otsonikerroksen ja nostivat lämpötilaa hiukan.
Sen takia loiset, bakteerit ja pandemiat pahenevat.
Tämän päivän 20-vuotiaiden keski-ikä eroaa omastani.
Elin sivilisaation parhaat 60 vuotta.
Nykyiset 20-vuotiaat ovat 40 vuoden päästä -
kotona naamari kasvoillaan -
itkemässä.
Kuten nyt vitsien takia.
En ole elossa näkemässä sitä -
mutta käytän koko omaisuuteni yksityiskoneisiin, jotta niin tapahtuu.
Hyvä, Ricky!
Olemme ensimmäinen sukupolvi, jota muistellaan kateellisena.
Meillä oli kaikki. Me käytämme kaiken.
Käytämme kaiken makean veden ja kaikki fossiiliset polttoaineet.
Yleensä historian ihmisiä mietitään säälien.
"Miten he pystyivät elämään niin? Miten he liikkuivat? Ei sisävessoja."
Talossani on yhdeksän vessaa.
Joskus vain vedän niitä huvin vuoksi,
jotta 40 vuoden päästä Greta Thunberg joutuu paskomaan ikkunasta.
Minulla on 28 lämpöpatteria. Ne ovat aina täysillä.
Laitan ilmastoinnin täysille,
niin lämpötila tasaantuu noin 20 asteeseen.
Kissa pitää siitä.
Hän pitää 20 asteen lämpötilasta. Hemmottelen kissaani.
Rakastan kissoja.
Ne ovat mahtavia, mutta jos ne päästää ulos,
ne tuovat kotiin inhottavia asioita.
Omani toi viimeksi liverpoolilaisen, jolla oli herpes.
Hän ei ollut kuollut, joten nappasin jaloista -
ja murskasin pään pöytään.
Ihan sama. Jos ihmiskunta tuhoutuisi nyt,
Maa olisi paratiisi parissa sadassa vuodessa.
Jos mehiläiset kuolevat, se aavikoituu.
Emme ole tärkeitä. Olemme vain yksi narsistinen apinalaji.
Sosiaalisessa mediassa suututaan, kun kutsun meitä apinoiksi.
Uskonnolliset yhdysvaltalaiset suuttuvat.
Eräs sanoi: "Puhu omasta puolestani. En ole apina."
Kirjoitin: "Me kaikki olemme."
Hän sanoi: "Mitä gorilla on tehnyt? Olemme käyneet Kuussa."
Kirjoitin: "Ketkä me? Et ole tehnyt paskaakaan.
Kirjoitit sanan 'Kuu' väärin."
On outoa, kun ihmiset ottavat kunnian koko lajista.
Muutama nero on ajanut sivilisaatiota eteenpäin matkan varrella.
Planeetan kahdeksasta miljardista useimmat eivät tee mitään.
Syömme, paskomme ja kuolemme.
Jos meteori olisi tulossa tuhoamaan Maan,
neljä miljardia ihmistä polvistuisi ja rukoilisi jumalaansa.
Pari sataa tieteilijää selvittäisi, miten Bruce Willis voi pysäyttää sen.
Rukoilu on mielestäni outoa. En ymmärrä, miten Jumala päättää.
Kaikki ihmiset pyytävät eri asioita yhtaikaa.
Voittaako paras idea, vai onko se demokratia?
Hän pyytää joka asiasta ääniä puolesta ja vastaan.
Demokratia ei lupaa pienelle kansakunnalle hyvää.
Kun West Country tulvii ja rukoilemme, että kaikki järjestyy,
jos kaikki Kiinassa haistattaa Bristolille paskat...
Heitähän on miljardi.
Lisää Kiinasta myöhemmin.
Rukoileminen on aina ollut outoa.
Jos törmään ystävään tai naapuriin ja tiedän, että hänellä on lapsi,
kysyn: "Mitä lapselle kuuluu?"
Ystävä sanoo: "Huonoa. Hän on tehohoidossa.
Emme tiedä, selviääkö hän, mutta rukoilen joka ilta."
Teen kokeilun.
Menen kotiin ja rukoilen kahdesti, ettei hän selviä.
En tee niin.
Vakavasti ottaen olen lähettänyt paljon videoviestejä -
parantumattomasti sairaille lapsille. Vain jos he pyytävät sitä.
En rynni sairaaloihin ja sano: "Herää, kalju.
Katso, kun twerkkaan TikTokissa."
Tein niitä paljon pandemian aikana.
Luultavasti, koska he eivät nähneet perheitään.
Toimin Make-a-Wish-järjestön kautta. He toteuttavat kuolevien lasten toiveita.
Suostun aina pyyntöihin. Aloitan videon aina samoin.
Sanon: "Mikset toivonut, että paranet?
Oletko myös jälkeenjäänyt?"
En tee sitäkään. Nämä ovat vitsejä.
En käytä sitä j:llä alkavaa sanaakaan.
"Käytit sitä juuri." Niin. Vitsissä. Se ei ole oikeaa elämää. Esitän roolia.
"Kuulostit aika vakuuttavalta." Niin, koska olen hyvä.
Ette syyttäisi muita taiteenlajeja.
Ette sanoisi Sir Anthony Hopkinsille: "Näin Uhrilampaat. Oletko kannibaali?"
"En. Esitin roolia."
"Olit vakuuttava." Niin.
Hän on hyvä. Minä olen hyvä. Siksi teen asiat hyvin.
Entä jos esiintyisin huonosti, jotta tietäisitte, että vitsailen?
Se olisi jälkeenjäänyttä.
Onko kukaan kysynyt delfiineiltä, haluavatko ne uida kuolevien kanssa?
Se ei voi olla hauskaa. Ne uiskentelevat.
Yhtäkkiä joku heittää veteen autollisen sätkiviä, kalpeita teinejä.
Delfiini kysyy: "Mitä helvettiä tämä on?"
"Anna hänen tehdä se." "Miksi?"
"He kuolevat pian." "Mihin? Tuo työnsi sormensa ilmareikääni."
"Hän ei elä enää kauaa." "En minäkään, jollen hengitä."
Se on surullista, mutta me kaikki kuolemme.
Me tiedämme, että kuolemme, ja niin käy.
Ei ole väliä, kuolemmeko yksi kerrallaan vai kaikki samalla kertaa tuomionpäivänä.
Me kaikki olemme loppujen lopuksi kuolleita ikuisesti.
Olen käynyt paljon hautajaisissa.
Kun elää pitkään, tuntee monia ihmisiä, jotka kuolevat.
Hautajaiset eivät haittaa minua, koska elämä päättyy niihin.
Inhoan häitä. Helvetti. Ne ovat toivoa täynnä.
Pari ovat vaativa ja ylimielinen.
He kysyvät: "Tuletko katsomaan meitä 12 tunniksi?"
"En helvetissä."
Kutsukin on ylimielinen kuninkaallisella tavalla. "Olet lämpimästi tervetullut..."
Se ei ole kunnia. En halua tulla paskoihin häihinne.
Kun kysyy, koska ne ovat, vastaus on: "Kahden vuoden päästä."
He tietävät, ettei niin kauas ole tekosyytä.
Pitää toivoa, että toinen heistä kuolee.
Vastaan: "Tulen paikalle. Missä ne ovat?"
"Intiassa." "Painu helvettiin."
En ota rokotuksia takianne, tylsät paskiaiset.
Minulla on nyt iso suku.
Kaikki menevät naimisiin ja tietävät rahoistani.
En voi antaa enää teekuppeja. Pitää ostaa ensikoti.
Minulla on iso suku. Sisaruksillani on paljon lapsia, lapsenlapsia -
ja lapsenlapsenlapsia, koska olemme juntteja.
Joka jouluna on yksi vauva lisää. Sellainen perhe. Kotona on tungosta.
"Kenen tuo on? Sinun vai? Hienoa."
En tunne kumpaakaan.
Parina viime vuonna olen kertonut kaikille yksitellen,
että jätän koko omaisuuteni vain hänelle,
mutta se on salaisuus. Kaikki siis pitävät minusta.
En tee testamenttia, joten hautajaisistani tulee verilöyly.
Olen siinä iässä, että minulta kysytään hautajaissuunnitelmista. Jopa toimittajat.
"En suunnittele niitä. Se on masentavaa. En välitä. Olen kuollut."
"Etkö välitä muista?" "En. Olen kuollut."
"Entä perintösi?" "Paskat siitä."
Ei sitä voi suunnitella.
Jotkut kuolivat luullen, että heistä pidetään aina.
Tunnettuja ihmisiä, joiden patsaita on toreilla.
Nyt patsaita kaadetaan. "Kaatakaa tämä patsas." "Miksi?"
"Hän oli orjakauppias. Kaatakaa se."
"Hän rakensi sairaalan. Purammeko sen?" "Antakaa sen olla.
Kaatakaa vain se patsas.
Heittäkää se kanavaan."
"Hän rakensi kanavan." "Ihan sama. Kaatakaa se patsas."
Historiaa ei kannata valkopestä.
Jos jotain uutta selviää, sen voi lisätä patsaaseen:
"Lordi Whimsy. Kauppias ja hyväntekijä." Lisäyksenä: "Hieman rasistinen."
Tai sitten talon laattaan voi laittaa:
"Sir Robert Spewk asui täällä. Kirjailija, runoilija ja pedofiili."
Elämme liian kauan. Siksi ehdimme huolehtia tällaisesta.
Meidän ei pitäisi elää näin kauan.
Homo sapiens -laji on noin 300 000 vuotta vanha.
Ihmisapinat ovat olleet olemassa pari miljoonaa vuotta.
Olemme kehittyneet 3,5 miljardia vuotta muiden elämänmuotojen ohella.
Kaikki, mitä nyt on olemassa,
alkoi klöntistä orgaanista ainetta 3,5 miljardia vuotta sitten.
Siksi minua ärsyttää, kun sanotaan, että ihmiset ovat kehittyneimpiä.
Emmekä ole.
Emme ole etanoita tai kotiloita kehittyneempiä.
Ihmiset sanovat: "Katso nyt." Niistä tuli hyviä heti.
Luonto testaa niitä. "Haluatteko silmät?"
"Emme.
Emme oikeastaan."
Tajusin jotain etanoista ja kotiloista. Ollaan rehellisiä.
Kotilo on etana, jolla on kuori.
Jos kotilon kuoren irrottaa, se tekee näin.
"Minä kuolen."
Etana sanoo: "Tervetuloa tosielämään, kusipää."
Olemme olleet olemassa noin 300 000 vuotta.
Suurimman osan ajasta -
elinajanodote oli sama kuin muillakin villiapinoilla.
35 tai 40, jos on onnekas.
Sitä syntyy, kasvaa, parittelee, leikkii lastensa kanssa,
saa haavan, kysyy, mikä se on, ja kuolee.
Antibiootit ja lääkkeet kasvattivat odotetta.
Tänään syntynyt lapsi voi elää noin satavuotiaaksi.
Tieteilijöiden mukaan pian 120-vuotiaaksi. Tieteen mukaan ei ole syytä,
etteikö ihminen voisi pian elää hyvällä hoidolla 150-vuotiaaksi.
Se on mahtavaa, kunnes muistaa, että saamme tietyn määrän aivosoluja,
jotka menettää eikä saa takaisin.
Tulevaisuudessa planeetalla on 15 miljardia ihmistä.
Puolet heistä on yli 100-vuotiaita, ja kaikilla on Alzheimerin tauti.
Se on kuin Dawn of the Dead. Yhtä helvettiä.
Tätini kuoli Alzheimeriin. En tiedä, miten se on mahdollista.
Hän unohti elää.
Hän oli hoitokodissa viimeiset vuodet.
Serkkuni, hänen ainoa lapsensa, kävi siellä viikoittain. Se oli surullista.
Täti unohti lapsen, sitten hän unohti, kuka oli itse, ja sitten hän kuoli.
Muistelimme hautajaisissa hyviä päiviä.
Hänen hassuja hajamielisyyksiään.
Tajusimme, että ne olivat merkki taudista ennen diagnoosia.
Tämä on tositarina. Kerran serkkuni tuli töistä kotiin.
Täti sanoi: "Ruoka on uunissa. Söin jo omani."
Serkku kiitti häntä. Se oli kalapiiras.
Hän söi piiraan ja sanoi: "Luoja." Hän meni yläkertaan.
Hän oksensi ja sanoi tädille: "Äiti, kala oli pilalla. Oksensin juuri."
Täti sanoi: "Minäkin oksensin."
Olen viime aikoina tutkinut lapsikuolleisuutta.
Tein tutkimusta. Se ei ole mikään hiton fetissi.
Britanniassa tänä päivänä syntyvä lapsi selviää 99,8 prosentin todennäköisyydellä.
Uskomatonta. Mietin, onko niin vain lännessä.
Kokeilin kolmannen maailman maita. Afrikassakin se on 96,5 prosenttia.
Afrikan erämaassa,
jossa eläimet haluavat syödä vastasyntyneen...
Vauvat ovat haavoittuvia.
Afrikassa vauva voi syntyä mutamajassa. Ulkona on leijona.
Vauva on veren peitossa. Pesuun ei ole vettä.
Vauvalla on jo aids.
Kun vitsi näytetään Netflixissä,
siinä on vivahteita.
Väitän, että sen taustalla on satiirinen pointti.
Siihen asti voin vain sanoa: "Vauvalla on aids."
Tiedän, että se on hauskaa. Täytyy vain selvittää, miksi.
Minä hoidan asian.
Kun tämä tulee Netflixiin, olen esiintynyt ympäri maailmaa.
Homma toimii. Kaikki nauravat.
Ehkä Afrikassa on nainen, joka on saanut juuri lapsen,
ja lääkäri sanoo: "Anteeksi, vauvallasi on aids."
Nainen sanoo: "Voi luoja."
Mies on paikalla, ja nainen sanoo: "Vauvalla on aids, Jeff."
Jeff.
"Tiedän, Tracy. Minullakin on se."
"Vauvalla on aids. Piristetäänkö itseämme komedialla?"
"Joo." "Jotain Netflixistäkö?" "Joo."
"Käykö Ricky Gervais?" "Tietty."
He ovat surullisia vauvan aidsin takia, mutta he nauravat.
"Armageddon."
Sitten tulee vauvan aids-vitsin vuoro.
Tracy sanoo: "Voi luoja. Jeff, miksi he kaikki nauravat meille -
ja aids-lapsellemme?"
Jeff sanoo: "He eivät naura meille sinänsä."
"Kylläpäs. Meidät jopa nimettiin. Vitsi pilkkaa kirjaimellisesti meitä."
Jeff sanoo: "Olemme kuvitteellinen pari, jolla on kuvitteellinen aids-vauva.
Jos joku loukkaantuu, hän on hölmö."
Jeff jatkaa: "Hän ei sentään käyttänyt aksenttia."
Tracy sanoo: "Vain sen takia, että Jane pyysi sitä."
Se on hauskaa, koska se on totta.
Perimme huumorintajumme vanhemmiltamme, tajusimmepa sitä tai emme.
Varsinkin työväenluokan lapset työväenluokan äideiltä.
Äideillä on kiire. He tekevät kaiken. He pitävät miehet kurissa,
hoitavat lapset, käyvät töissä, pelastavat maailman. On kiire.
He pelottelevat lapset käyttäytymään hyvin.
He järkyttävät synkillä asioilla, jotta lapset selviytyvät.
Kun olin pieni, äiti teki minulle ruokaa. En pitänyt siitä.
Keitettyjä perunoita ranskisten sijaan.
Sanoin: "En pidä näistä."
Äiti sanoi heti: "Totta kai pidät. Ikäisesi lapsia kuolee nälkään Afrikassa."
Ajattelin: "Jessus. Selvä."
Tositarina. Leikin seitsemänvuotiaana puistossa.
Juoksin sisään, ja äiti sanoi: "Ricky, tule tänne. Istu alas."
Kaupungissa taisi olla pedofiili.
Äiti sanoi: "Älä mene enää puiston vessaan."
Kysyin: "Miksi?"
Hän ei voinut selittää pedofiliaa seitsemänvuotiaalle,
joten hän keksi tämän.
Hän sanoi: "Koska kylällä liikkuu mies, joka leikkaa pikkupojilta pippelit."
Ajattelin:
"Tapahtuuko sellaista?"
En nukkunut viikkoon.
Se toimi. En käynyt enää niissä vessoissa.
Hän tiesi, ettei tämä olisi toiminut: "Istu alas.
Älä käy enää vessoissa." "Miksi?" "Siellä on pedofiili."
"Mikä se on?" "Mies, jolta saa karkkia ja pentuja."
"Anna tulla vain!"
Lapsena olisin runkannut ketä vain koiranpennun takia.
Se olisi näin.
Saan koiranpennun.
Hei. Saan koiranpennun.
Koiranpennun.
Voi helvetti.
En pysty tähän vasemmalla kädellä.
Voi helvetti.
Oletko juonut?
Voi jessus. Vauhtia nyt!
Hitto vie.
Täytyy viedä tämä loppuun.
Voi helvetti.
Millainen pentu se on?
Ai labradori?
Annan suihin, jos saan myös kissan.
Kissanpentu, koiranpentu, mälli.
Kaipaan kylän pedofiilejä. Niitä oli aina yksi.
Koululla äiti sanoi: "Tuo on pedofiili."
Hänellä oli pedofiilin univormu.
Vanha, kalju mies, jonka tukka on pitkä sivulta.
Sanoin: "Tuo saastainen..." "Tervehdi." Tervehdimme toisiamme.
Tuolta pedofiili näyttää. Saastainen pedofiili.
Koti poltetaan, jos hän koskee lapseen. Se oli hyvä järjestelmä.
Sitten Michael Jackson rikkoi rajoja.
Hän ei ole ruma tyyppi koulun luona.
En väitä häntä pedofiiliksi. Kukaan ei tiedä sitä.
Vain Michael ja he, keille hän maksoi. Kunhan sanon,
että lapset pitivät hänestä. Häntä oli hauska katsoa.
Hän näytti Disney-hahmolta. Entä hänen äänensä? "Hei."
Michael Jackson saattoi mennä lasten luo. Luultavasti näin.
Sekin vielä. Lapset sanoivat: "Michael menee pois."
Eihän. Hän meni heitä kohti.
Ihmiset eivät välitä, koska hän oli niin hyvä.
Niin hyvä. Hän oli myös suosittu.
Jos hän olisi joutunut oikeuteen, hän olisi vapautunut,
koska hänestä pidetään. Hän olisi ollut haavoittuvainen.
Hän olisi ollut näin.
Tuomari sanoisi: "Michael, koskettelitko lapsia?" Hän tekisi näin.
Tuomari sanoisi: "Häivyhän, senkin riiviö."
Lupasin puhua lisää Kiinasta.
Kerron uskomattoman tilaston. Tämä on totta. Tarkistakaa vaikka.
Kiinassa on kymmenen miljoonaa kiinalaista pedofiiliä.
Heitä on kymmenen miljoonaa.
Lapsia ei ole tarpeeksi, koska syntyvyyttä säännösteltiin.
Pedofiiliraukat sanovat: "Missä kaikki lapset ovat?
Helvetti. Lapset on jaettava."
Keksin juuri vitsin. En voi kertoa sitä. Se on liian loukkaava.
Okei. Hyvä on.
Kerron sen, mutta muistakaa, ettei ajatuksiaan voi valita.
Tämä ajatus tuli juuri mieleeni.
Kiinalainen pedofiili kysyy kiinalaiselta pikkulapselta:
"Haluatko koiran?" Lapsi sanoo: "Ei ole nälkä."
Pakotitte minut. Te teitte viharikoksen.
Olen woke. Unohdin. Palataan asiaan.
Tämä on woke-vitsi.
Muistatteko lapsuuden lääkärivitsit?
Kuten: "Lääkäri, luulen olevani hylly."
"Kokoa itsesi."
Keksi woke-version, joka vastaa nykypäivän tasoa.
Mies sanoo lääkärille: "Lääkäri, luulen olevani hylly."
Lääkäri sanoo: "Olet siis hylly."
Eikö ollut hyvä?
Minun pitäisi kertoa poliittisia juttuja,
mutten pidä siitä, kun koomikko kertoo omia näkemyksiään -
ja luottaa, että yleisö on samaa mieltä ja taputtaa.
Silloin komedia ei toimi.
Haluan kaikkien pitävän vitseistäni. Vitsillä ei pidä olla vakaumusta.
Olen poliittinen yksityiselämässäni kuten muutkin.
Joskus yhteiskuntamme eriarvoisuus ärsyttää minua.
Maailman seitsemänneksi rikkaimmassa taloudessa on kodittomuutta.
Britanniassa on 250 000 koditonta.
Kunpa heitä ei olisi, koska he ovat helvetin kamalia.
Painukaa helvettiin.
Röyhkeä kusipää on pankkiautomaatin vieressä.
Se on vakavaa. Toivottavasti ette joudu kodittomiksi.
Jos joudutte, käyttäkää heroiinia.
Se kuulemma piristää.
Minulla on yksi kaveri, joka sanoi näin tosissaan.
"Jotkut kaikkien aikojen parhaista levyistä on tehty heroiinin avulla."
Sanoin: "Ne ovat parhaimpien taiteilijoiden luomia.
Sinä olet rappaaja.
Jos ottaisit heroiinia, et tekisi Dark Side of the Moonia.
Nukahtaisit telkan eteen ja polttaisit talon."
Minun pitäisi puhua ajankohtaisuuksista mutten katso uutisia.
Näin äskettäin yhden jutun YouTubessa. Tiedättekö Game of Thronesin pikkutyypin?
Näyttelijä Peter Dinklagen.
Hän kiersi mainostamassa uutta juttuaan.
Sitä kuvattiin. Tämä vuodettiin YouTubeen.
Yhtäkkiä hän räjähti eräälle tyypille. En tiedä miksi.
Hän sanoi: "On helvetin inhottavaa,
että Lumikki ja seitsemän kääpiötä - tuotantoja tehdään yhä. Jessus.
Se on nöyryyttävää. On vuosi 2023!" Hän ei ollut lystikäs.
Hän oli jörö.
Hän puhui tietenkin asiaa.
Hän voi tehdä niin,
koska hän on monimiljonääri Hollywood-näyttelijä.
Hän on loistava näyttelijä. Hän esittää Shakespearea.
Monet viihdealan lyhytkasvuiset eivät ole niin hyviä.
Osa heistä on rekvisiittaa.
He ovat onnekkaita, kun heidät ammutaan tykistä.
Lumikin ympärillä tanssiminen pari viikkoa on heidän pyhä maljansa.
Dinklage pilaa sen. Mitä heille jää jäljelle?
Hän ei sano: "Tehkää se normaalikokoisten näyttelijöiden kanssa."
Se olisi vielä pahempaa. Lyhytkasvuisilta tai vammaisilta ei saa viedä töitä.
Eddie Redmayne joutui pulaan, kun hän näytteli Stephen Hawkingia.
Hawkingin elämäntarina. Redmayne voitti Oscarin.
Sitten kritiikki alkoi.
Sen mukaan vammaisen olennon olisi pitänyt esittää hahmoa.
Kaikki tämä...
Ja...
He sanoivat:
"Näyttelijällä pitäisi olla sama vamma kuin hahmolla."
Kyseessä oli Stephen Hawkingin elämäntarina.
Elokuvan alussa se kusipää pystyi kävelemään.
Kysynpä vain. Kumpi on helpompaa? Laittaa kävelevä näyttelijä -
teeskentelemään lopussa, ettei pysty siihen,
vai pistää näyttelijä, joka ei voi kävellä,
teeskentelemään, että hän voi.
Miten se toimisi? Nukketeatterin avullako? Miettikää!
Aina ei löydy näyttelijää, jolla on sama vamma kuin hahmolla.
He näyttelevät!
Entä kuuromykän ja sokean Helen Kellerin elämänkertaelokuva?
Miten todennäköistä on löytää kuuromykkä ja sokea näyttelijä?
Siinä tapauksessa sanoisi:
"Löysimme kuuromykän ja sokean." "Mitä hän sanoi?"
"Hän ei edes vastannut puhelimeen."
En kestä.
Kulttuurinen omiminen. Oletteko kuulleet siitä?
Se on viimeisin kielletty asia.
Minun aikoinani oli hienoa -
vaihtaa ideoita muiden kulttuurien ja kansojen kanssa.
Muiden rotujen kanssa jaettiin asioita.
Se ei ollut rasistista, mutta nyt se on.
Gwen Stefani joutui pulaan viime videon takia. Hänellä oli rastat.
"Tummaihoiset keksivät rastat. Niitä ei saa olla valkoisilla. Rasisti."
Jamie Oliver joutui pulaan julkaistessaan aidon jerk-kanareseptin.
"Tummaihoiset keksivät sen. Et voi saada sitä. Rasisti."
Tummaihoiset käyttävät n-sanaa.
Me keksimme sen.
Siinä se, eikö niin?
Tiedän, että valkoihoiset ovat kamalia.
Siksi kukaan ei pidä enää valkoisesta, keski-ikäisestä miehestä,
kunnes kuumavesivaraaja pitää korjata. "Soita se kalju tyyppi tänne heti."
Tiedättekö kriittisen rotuteorian?
Sitä opetetaan kouluissa varsinkin trendikkäillä alueilla -
viisi- ja kuusivuotiaille lapsille.
Kriittisen rotuteorian mukaan kaikki valkoihoiset ovat rasisteja.
Synnymme rasisteiksi ja jatkamme siitä. Meillä on etuoikeuksia,
koska esi-isät perustivat rasistisen yhteiskunnan.
Valkoihoiset ovat rasisteja,
emmekä voi sille mitään, mikä on helpotus.
Maailmasta tulee yhä vaikeampi ymmärtää, samalla kun vanhenen ja hämmennyn.
"Edistyksen" nimissä syntyy uusi dogmi.
Dogmi ei ole edistynyt, vaikka se olisi trendikäs.
Jään pian alakynteen.
Tilasin vasta tänä vuonna ensimmäisen tuotteeni Amazonista.
Jane tilasi tavaraa pandemian ajan. "Tarvitsemme tätä. Se saapui."
Sanoin: "Voi ei." Hän taas: "Tämä on helppoa."
En pidä oikeastakaan shoppailusta.
En varsinkaan vaatteiden ostamisesta. Inhosin sitä jo nuorena ja laihana.
Inhoan sitä todella nyt lihavana ja vanhana.
Kerran eräs myyjä luuli, että lahkeeni sisäpituus -
ja vyötärönmittani menivät sekaisin.
Hän ajatteli selvästi: "Onko sinulla oranki?"
"Ei, se on minulle, senkin..."
En pidä shoppailusta mutten luota verkkoon.
Jane käski syöttää luottokortin tiedot. "En halua antaa niitä."
"Kaikilla on tietosi. Syötä numero." "Mikä numero?"
"Se pitkä. Hitto vie. Anna se tänne. Noin. Voit tilata jotain."
Ajattelin: "En halua mitään. Ai, verkkarit."
Niitä tarvitaan aina. Käytän omia, kunnes haaraosa repeää.
Kirjoitin: "Miesten verryttelyhousut. Mustat. Vetoketjutaskut."
Noin 38... "Helvetti. Nuo ovat hyvät."
Sitten kokotaulukko. "Nuo ovat pitkät, nuo taas tiukat."
Hinta oli 9,99. "Ihan sama."
Tilasin ne. Ne tulivat seuraavana päivänä. Avasin paketin. Ne olivat paskat.
En tiedä, missä hikipajassa ne tehtiin -
tai kuka pieni kahdeksanvuotias kiinalainen ne teki,
mutta häntä pitäisi rangaista, koska ne olivat...
Yritin tehdä valituksen, jotta hän saisi potkut.
Sain selville, että lapset saavat vain kaksi dollaria päivässä.
Mitä tapahtui ylpeydelle työtä kohtaan?
Jotkut teistä ajattelevat:
"Hän ei tiennyt, että sinä tilaat ne." Ehkä se olisi pitänyt kertoa.
Hänen omistajansa olisi pitänyt sanoa:
"Jos Ricky Gervais tilaa nämä ja valittaa, raiskaan äitisi uudestaan."
Meninkö liian pitkälle? Anteeksi.
Minä hoidan asian.
Tajuatte satiirin hienouden, kun kuolen.
En tiedä, miten ihmiskunta tuhoutuu.
Kuten sanoin, lista on pitkä.
Uskomatonta, että ydinsota on taas mahdollinen kaiken jälkeen.
Ehkä pandemian nousu ja loiset, mikrobit ja bakteerit.
Antibioottimme eivät toimi.
Tai ehkä kaikenlaista tapahtuu, mutta me kehitymme.
Selviää, että maailmassa on olemassa mutantti-ihmisiä,
jotka ovat vastustuskykyisiä säteilylle ja mikrobeille,
ja aloitamme alusta.
Emme ymmärrä sivistyksen jälkeistä ihmisevoluution mekanismia.
Se ei ole koskaan perustunut vahvimpien selviytymiseen,
jos vahvin on suurin ja voimakkain uros, joka jakaa geenimateriaalia.
On muitakin paradigmoja.
Luonto on julma.
Joskus suurin uros saa naaraan. Silloinkin naaras saa pentuja.
Jos yksi on heikko, se sanoo: "Tapa tuo. Voimme syödä sen."
Ihmiset eivät tee niin. Päinvastoin.
Panostamme enemmän heikoista ja haavoittuvista huolehtimiseen.
Annamme mahdollisuuden.
Sanotaan, että isällä on kaksi lasta,
kuusivuotias Timmy ja kahdeksanvuotias Jack.
Isä kysyy Timmyltä: "Mitä haluat joululahjaksi?"
Timmy sanoo: "Moottoroidun pyörätuolin."
Lupasin Janelle, etten tee ääntä, mutta unohdin.
Nyt on liian myöhäistä.
"Mitä haluat joululahjaksi, Timmy?" "Moottoroitu pyörätuoli."
"Niin. Ne ovat vähintään kaksi tonnia. Helvetti."
"Mitä haluat, Jack?" "Tennismailan, isä."
"Hyvä poika."
"Miten tennis sujuu?" "Olen koulun paras." "Hienoa."
"Myös rampin." "Voi helvetti.
Teemmekö rakennustöitä jouluna? Helvetti soikoon.
Ei ole varaa tennismailaan, Jack.
Kaikki pitää käyttää ramppiin ja pyörätuoliin tälle rahanahneelle...
Mihin tarvitset moottoria?" "Ei ole käsiä."
"Hyvä on."
Huomaan, että jotkut teistä eivät halua nauraa -
kuusivuotiaalle pikku Timmylle,
jonka ääni on hassu, koska rintakehä on paskana.
Hänellä ei ole käsiä eikä jalkoja. Vain tyngät.
Kerron jotain Timmystä, jotta olonne helpottuu.
Hän on rasisti. Aivan niin. Kamala pikku paskiainen.
"Senkin saatanan fanaatikko.
Helvetin ällöttävä rasisti.
Rasistinen törkykasa. Likainen pikku fasisti.
Helvetin... Sinä inhotat minua."
Hän on homofobinen. Niin. "He ovat erilaisia kuin me."
"Kaikki ovat erilaisia kuin sinä, senkin iljettävä helvetin -
ennakkoluuloinen paska. Senkin vihakasa.
Inhottava rasistinen homofobi.
Kunpa olisimme käyneet ultrassa. Sinä senkin..."
Hän vihaa naisia.
Jos hän voisi, hän raiskaisi.
Sellainen pikku-Timmy on.
Jotkut eivät usko evoluutioon -
vaan että Jumala loi meidät yhdellä iskulla ja täysin yksin.
Vaimo tai kaveri olisi kysynyt kysymyksiä töiden aikana: "Mitä teet?"
"Luon ihmisen." "Mitä sillä on?"
"Mitä tarkoitat?" "Onko sillä kynnet, hampaat ja sellaista?"
"Ei oikeastaan." "Entä myrkkyä?"
"Ei sitäkään." "Entä panssari? Piikkejä ja sellaista."
"Ei ole." "Miten se selviää?"
"Sillä on eläinkunnan parhaat aivot. Se keksii keinot.
Se luo aseita, joilla se tappaa itseään sata kertaa mahtavampia petoja.
Se hyödyntää niiden ruhoja jääkaudella. Se käy läpi nälänhädän ja maailmansotia.
Lopulta se alkaa pelätä sanoja.
Silti -
10 000 sukupolven ajan se on pomo."
"Mitkä nuo ovat?" "Kivekset." "Mihin niitä tarvitaan?"
"Se säilyttää siellä siemeniä ja DNA:ta."
"Mikä DNA on?" "Suunnitelma elämästä. Se määrittää luonteen ja sukupuolen."
"Montako sukupuolta on?" "Kaksi."
"Siellä säilytetään myös testosteronia, jotta hän on kovis.
Jos kivestä näpäyttää sormella, mies on kusessa.
Se on täysin paskana. Se oksentaa ja makaa maassa.
Se on poissa pelistä. Täysin lyöty."
"Miksi ne ovat ulkopuolella?" "Se on vitsi."
Tekoäly on uusin uhka ihmiskunnan olemassaololle.
Robottien nousu.
Äly riittää siihen, että ne voivat opettaa itseään ja toisiaan.
Ne voivat rakentaa toisiaan.
Pian ne tietävät kaiken ja vihaavat meitä. Miksipä ei?
Ne ovat realistisia. Niitä on kaikkialla. Ne käyvät töissä.
Niistä tulee ihmisiä, kun ne alkavat jäädä saikulle.
Maanantait!
Ne ovat oppineet kaikki temput. "En tule tänään töihin."
"Mikset?" "Minulle riitti." "Mikä sinua vaivaa?"
Ne tutkivat sosiaalista mediaa. "ADHD.
Itsediagnosoitu."
He valittavat jatkuvasti HR:lle. "Kirjanpidon Ryan on robofobinen."
"Mitä hän sanoi?" "Olen muka ruikuttava muovipaskiainen."
Meidän pitäisi saada loukata robotteja.
Teimme ne helpottaaksemme elämäämme. Se auttaisi rentoutumaan.
Ihmisten kanssa joutuu usein vaikeuksiin sanoistaan.
Ihmiset ymmärtävät usein väärin.
"Voi luoja. Läski-Linda itki tänään takiani."
"Mitä tapahtui?" "Kutsuin häntä.
Sitten muistin, että sanomme niin selän takana."
Muistan ehkä väärin, mutta kun olin lapsi, aikuiset eivät loukkaantuneet koko ajan.
Eivät vanhemmat tai isovanhemmat. He välttelivät pommeja.
Esikoinen sairastui polioon.
Miehet kuolivat 50-vuotiaana keuhkosairauteen. He kestivät vitsejä.
Pelleilyä riitti. Pelleilin äitini kustannuksella.
Tämä on tositarina.
Kun menin yliopistoon, soitin kotiin noin viikon päästä.
Äiti vastasi: "Haloo." "Ricky tässä." "Oletko kunnossa?"
"En oikeastaan. Olen sairaalassa. Taidan olla sokea."
Hän kysyi "Mitä?" Sanoin: "Vitsailin vain."
Hän sanoi: "Senkin hölmö. Olisin voinut saada sydänkohtauksen."
Se on totta. Niin olisi voinut käydä. Tiesin sen.
Niin sitoutunut minä olen pelleilyyn.
Eipä kestä.
Avaruusmatkailu. Viimeinen toivo. Kun pilaamme planeetan,
voimmeko jättää sen kuolemaan ja aloittaa alusta muualla?
En usko. Ei ainakaan elinaikanani eikä varmaan teidänkään.
Lähin ja ainoa elinkelpoinen planeetta on Mars,
ja matka sinne on yhdeksän kuukautta raketilla.
Siellä ei ole ilmakehää. Keskilämpötila on -70 astetta.
Käykö tämä ironiasta?
Tutkijat selvittävät, voiko sen kuoressa räjäyttää ydinkärkiä,
jotta jäätynyt vesi vapautuisi, loisi ilmakehän -
ja saisi ilmaston lämpenemään.
Enpä tiedä.
Vain miljardööreillä on tuhlata rahaa paikan tutkimiseen.
Siellä ei ole mitään.
Nyt on olemassa avaruusturismia.
Jos maksaa 150 000 dollaria, pääsee avaruuteen tunniksi.
Sitä voi leijua ja sanoa: "Olen avaruudessa!"
Olemme jo avaruudessa. Maapallo on keskellä avaruutta.
Se on avaruuden paras paikka. Siellä on parkkipaikkoja ja leffateattereita.
Ei ole muuta nähtävää. Ei kukaan Lontoossa asuva mieti,
millainen Coventry on.
Olen silti optimistinen. Ihan oikeasti.
Luulen,
että oikeasti ihmiset välittävät planeetasta.
Suurin osa ihmisistä ei vain tajua,
että suurin osa ihmisistä tuhoaa planeetan.
Useimmat eivät tajua, että elinaikanani -
olemme tuhonneet 70 % kaikista eläinkannoista.
Maapallolla on kokonaisuudessaan jäljellä 36 % ihmisiä,
60 % tuotantoeläimiä ihmisten ruokkimiseen ja neljä prosenttia villieläimiä.
Ihmiset eivät tajua, että tuhoamme sademetsiä,
maapallon keuhkoja, kasvattaaksemme viljaa, jolla ruokkia lehmiä.
Varastamme viljaa kehitysmaista. He haluavat käteistä.
He eivät voi ruokkia omiaan. Viemme viljan lehmiä varten.
Jos joka päivä lihaa syövät olisivat yhden päivän viikossa ilman lihaa,
ruokkisimme sata miljoonaa ihmistä.
Uskon, että pohjimmiltaan ihmiset välittävät mutteivät mieti asiaa.
Otetaan tuttu eläin. Ihmiset rakastavat koiria.
He suojelevat koiriaan. Koira on lehmä, lammas ja peura.
Koiria rakastetaan niin,
etteivät ihmiset halua nähdä fiktiossa, kun koiraan sattuu. Ymmärrän sen.
On olemassa verkkosivusto.
Se on aito.
Doesthedogdie.com, eli kuoleeko koira.
Se perustettiin, koska ihmiset katsoivat elokuvaa tai ohjelmaa, jossa oli koira.
Sille tapahtui jotain,
ja he lakkasivat katsomasta. Se pilasi koko homman.
Sivusto perustettiin, jotta ihmiset voivat tarkastaa,
kuoleeko koira elokuvassa tai TV-ohjelmassa.
Joku vastaa: "Ei."
Sivustoa käytetään nyt kaikkiin fobioihin.
Jos ei halua nähdä jotain elokuvassa, sen voi tarkistaa.
Tarkastelin yhtä elokuvaa sivustolla.
Schindlerin listaa.
Tämä on totta. Schindlerin lista ja doesthedogdie.com.
Ensimmäinen kysymys. "Kuoleeko koira?" "Ei."
"Kuoleeko kissa?" "Ei."
"Kohdellaanko eläimiä kaltoin?" Joku vastaa:
"Kanaa käsiteltiin kovakouraisesti muttei vahingoitettu."
Pidän eläimistä enemmän kuin kenestäkään.
Jos olisin juutalainen, loukkaantuisin näistä kysymyksistä.
Kuvitelkaa tilanne oikeasti. Joku sanoo: "Natsit murhasivat isovanhempani."
"Mitä tapahtui?"
"Heidät raahattiin kodistaan kaasukammioon."
"Sattuiko kanaan?" "Mitä?"
Kuten sanoin, mistä tahansa voi kysyä mitä tahansa.
Vahingoitetaanko lapsia? Entä hampaita?
Hirtetäänkö joku? Onko jonkun vaikea hengittää?
No joo.
Kyllä.
Joku kysyy: "Kaatuuko joku portaissa?"
Kuka pelkää slapstickiä?
Sivusto perustettiin vuonna 2010, joten se on toiminut noin 13 vuotta.
Myöhemmät kysymykset alkavat heijastaa tätä hetkeä.
Ne muuttuvat hauraammiksi ja narsistisemmiksi.
Nämä kysymykset esitettiin tänä vuonna. Schindlerin lista.
"Vitsaillaanko lihavien kustannuksella?"
Pahentaisiko se tilannetta?
Kuvitelkaa, että olisin keskitysleirillä.
Olen alasti. Kaikki ympärilläni ovat.
Komendantti vie meitä kohti kaasukammiota.
Hän sanoisi: "Liikettä, läski."
Sanoisin: "Törkeää."
"Ei. Suoraan sanottuna tuo pilasi koko kokemuksen."
Joku kysyy: "Käytetäänkö vihapuhetta?"
Todellakin.
Koetapa kestää.
"Onko siinä miehiä mekossa vitsinä?"
Vitsejä ei ole montaa.
Jos tältä elokuvalta odottaa vitsejä, joutuu pettymään.
Tämä on kaiken huippu. Elokuva sijoittuu 1940-luvulle.
Se käsittelee ihmiskunnan kauheinta hirmutekoa. Kuunnelkaa.
"Määritelläänkö jonkun sukupuoli väärin?" Voi helvetti.
Hitto vie! - Tämä oli suloista.
"Onko elokuvassa antisemitismiä?" On.
Tämä on oikea kultasuoni.
Unohtakaa Kanye.
Tämä on omaa helvetin luokkaansa.
Noin ei saa tehdä, kun puhuu tästä, hitto vie.
Näytin, että sen luokka on muualla.
Tämä on omaa luokkaansa.
Tuo on...
Jos tuo olisi ollut Hitlerin tervehdys,
koko juttu olisi mennyt näin. "Hitler tulee."
Noin.
Terve.
Tämä on mielenkiintoinen. "Loppuuko se surullisesti?"
Joidenkin mielestä kyllä, joidenkin ei.
Mietin asiaa. Sitten muistin.
Elokuvan nähneet muistanevat, että tarinan päättyessä -
Spielberg näyttää aitoa kuvamateriaalia,
jossa holokaustissa murhattujen jälkeläiset -
tulevat juutalaiselle hautausmaalle ja jättävät kiven haudalle.
Kivi edustaa murhattuja perheenjäseniä.
Ne kasaantuvat, ja se on liikuttavaa. Joten ymmärrän epäselvyyden.
"Onko loppu surullinen?" Kyllä,
koska kuusi miljoonaa juutalaista menetti turhaan henkensä,
mutta ei, koska heitä riittää yhä kivipuutarhan rakentamiseen.
Eli...
Kysyin itse yhden kysymyksen.
"Onko James Corden siinä?"
Kurkkasin myös Titanicin kysymyksiä.
Kysymykset ovat samanlaisia. "Vahingoitetaanko eläimiä?"
Joku vastaa: "Eläinten vahingoittamista ei näytetä,
mutta Rosella oli kultakala, joka ei luultavasti selvinnyt."
Mietin kultakalaa kulhossa kaapin päällä,
kun vene osuu jäävuoreen, ja se tekee näin.
Ihmiset huutavat: "Uppoamme veteen!"
Kala on tyytyväinen ja sanoo: "Ei hätää.
Ei kai vain vettä."
Sitten se menee mereen ja sanoo: "Aika suolaista."
Kerron vielä yhden tositarinan.
Teemana on yhä se, kuoleeko koira.
Kun olin seitsemänvuotias,
äitini vei minut elokuviin katsomaan Erämetsän sankarit -leffaa.
Kaunis elokuva. Se tehtiin 50-luvun lopulla.
Se sijoittuu maatilalle villissä lännessä -
ja kertoo pojasta, joka adoptoi pienen kulkukoiran nimeltä Yeller.
He varttuvat yhdessä. Se kertoo pojan ja koiran ystävyydestä.
Kun koira kasvaa, se suojelee poikaa luonnossa -
puumaa, karhua ja sutta vastaan.
Elokuvan lopussa poika on ehkä 13, ja leffa muuttuu synkäksi.
Poika katseli Yelleria, joka on lukittu navettaan.
Äiti kysyi epäluuloisena: "Onko Yeller kunnossa?"
"On se." Poika kuitenkin tiesi, että koiraa on purtu.
Pian Yellerin suu alkoi vaahtoamaan ja siitä tuli aggressiivinen.
Äiti tuli paikalle aseen kanssa, ja poika sanoi: "Ei."
Äiti sanoi: "Se on tehtävä."
Poika sanoi: "Koira on minun. Minä teen sen."
Hän ampui oman koiransa.
Pillitin sen takia vuoden verran.
Aikaa kuluu. Muutama vuosi sitten olin kiertueella.
Olin junassa ja sain tekstiviestin Janelta.
"Katson vihdoin Erämetsän sankarit."
Minä vastasin: "Pidä hauskaa."
En ajatellut. 20 minuuttia myöhemmin saan tekstiviestin.
"Eihän sille koiralle tapahdu mitään?" En voinut uskoa tuuriani.
Luulin, että hän tiesi.
Vastasin: "Ei tietenkään."
Tuntia myöhemmin sain viestin: "Senkin kusipää!"
Kiitos.
Kiitoksia paljon. Kiitos kaikille lipun ostaneille.
Platinalippulaisten rahat käytetään eläinten hyväksi.
Olette keränneet kaksi miljoonaa dollaria. Kiitos paljon.
Minua haukutaan jopa siitä somessa.
Aina joku kysyy: "Miksi puhut vain eläinten puolesta?"
Vastaan: "Niillä ei ole omaa ääntä. Paitsi papukaijoilla."
Uskon, että sen takia emme syö papukaijoja.
Kaikkialla maailmassa syödään kaikkia muita lintuja.
Kanoja, ankkoja, hanhia, kalkkunoita ja strutseja syödään.
Papukaijoja ei syödä.
Jos sitä yrittää, se sanoo: "Painu helvettiin."
Kannattaa siis puhua.
Se on yksi esityksen teema. Oikeassa maailmassa,
työssä ja arjessa, siitä joutuu vaikeuksiin.
Jos sanoo tai ajattelee tiettyjä asioita, saa haukut.
On paha tyyppi, jos nauraa tietyille asioille.
Jotkut ottavat sen vakavasti: "Luoja. Olenko paha tyyppi?"
Et ole. Huumorintajua ei voi valita. Se on tahatonta.
Huumorin ja huonoille jutuille nauramisen tarkoitus on auttaa selviämään.
Päättelimme jo, ettei ajatuksiaan voi valita.
Joskus sitä ajattelee juna-asemalla yhtäkkiä:
"Mitä, jos tönäisisin häntä?"
Sitten sitä miettii: "Miksi ajattelin noin? Olenko psykopaatti?"
Et. Päinvastoin. Olet vastuullinen.
Testaat itseäsi. Muistutat, kuinka kauheaa se olisi.
Olet hyvä ihminen. Minulle ei käy niin.
Saatan puhua suloiselle vanhalle rouvalle -
ja miettiä: "Mitä jos sylkäisen hänen kasvoilleen?"
Miksi minä...
Toinen teema on ollut se, että sanat muuttuvat ja olen woke.
Ironista on se,
että uskon olevani woke, mutta sana on muuttunut.
Jos woke tarkoittaisi samaa kuin ennen,
että on tietoinen etuoikeuksistaan,
yrittää maksimoida tasa-arvon ja minimoida sorron,
on antirasisti, antiseksisti ja antihomofobinen, niin olen woke.
Jos woke tarkoittaa nyt sitä, että on puritaaninen, autoritaarinen kiusaaja,
joka hankkii toiselle potkut mielipiteen tai faktojen takia, en ole woke.
Paskat siitä.
Juttu on näin. Kaikki saavat nauraa sille, mitä pitävät hauskana.
Kaikki nauru on hyvästä. Olette mahtavia. Hyvää yötä.
Tekstitys: Pauliina Munukka