Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hej.
Tack!
Tack så mycket. Tackar.
Nej, nu... Tack. Ni vet vad ni ska göra.
Håll käften, för fan.
Tack.
Välkommen till min nya show. Så ny att den fortfarande utvecklas.
Jag har skämt jag inte har provat förut.
Om jag improviserar har jag inte ens kommit på tanken förut.
Och jag har en del hemska jävla tankar.
Men man kan inte välja sina tankar. De dyker upp, och då är det för sent.
Man har en tanke, som säger: "Jag är en tanke."
Och man tänker: "Fan, det där tänkte jag!"
Och ibland säger tanken: "Säg det nu."
Och så säger jag det, och... Netflix.
Min senaste show, Supernature, kom ut på Netflix förra året.
Och motreaktionerna var starka. "Så där kan man inte säga."
Det kan man visst.
Jag gjorde det.
Ja, den oundvikliga motreaktionen.
Det blev årets mest sedda komedispecial, så jag lärde mig verkligen en läxa.
Nej, det är sant, så jag kommer att vara woke från och med nu.
Det var på tiden. Förlåt, men nu är jag woke.
Och det första jag måste göra är att ändra min Twitter-biografi.
Just nu består den av en lista med program jag har skapat, men nu
måste jag slänga in ordet "antifascist" så att folk vet att jag inte är fascist.
För det är ett stort problem just nu.
Folk kommer fram till en. "Rick, har du fängslat journalister?"
"Nej." De säger: "Intressant."
"Har du gasat ihjäl judar?" "Nej", säger jag.
"Skriv det i din biografi då, din dumma jävel."
Så jag är inte fascist.
Det är en konstig sak att säga. Vi utgår ju från det.
Man går inte fram till nån på gatan och gör det. "Förresten, jag är inte fascist."
Då låter man bara skyldig.
Det är som att gå in på en skola och säga: "Jag är inget peddo."
"Glöm att jag ens nämnde det. Ungarna är säkra omkring mig."
"De kan springa omkring nakna om de vill. Jag är inget peddo, så..."
Ordet "fascist" har förändrats. Från början var en fascist
en medlem av en högerextrem, auktoritär regim
som använder militärvälde och våld för att kuva människors rättigheter.
Idag kan ordet "fascist" betyda "gillade en Joe Rogan-tweet".
Så ord förändras, okej?
Och det är delvis därför jag tänker bli woke.
Ord förändras, och jag vill inte hamna på efterkälken.
Jag vill inte sluta som min farfar på 70-talet.
Han sa saker som "färgad" och "queer".
Även om ordet queer är okej igen.
Väntar man länge nog kommer det tillbaka.
Ha tålamod, lyder mitt råd.
Så man kan använda ordet queer,
men inte som ett substantiv, bara som adjektiv.
Man kan inte säga "Du är queer" till nån, men väl:
"Hörde du om Darren? Han är queer nu."
Om Darren verkligen är en fikus.
Man kan inte gå runt och snacka skit om Darren hur som helst.
Man kan bli stämd om man kallar nån för gay som inte är det.
Det är en homofobisk lag, för man kan inte bli stämd
om man säger att nån inte är gay som är det.
Det känns orättvist, eller hur?
Jag kan gå fram till Storbritanniens bög nummer ett och säga: "Läget, Elton?"
Det hade han fanimej älskat.
I det gebitet vill man vara på toppen av högen, så att säga.
Jag säger: "Läget, Elton? Ha, ha, ha!"
"Du är inte gay."
"Det är jag visst! Jag ska stämma dig."
"Det kan du inte."
"Okej, men jag är gay." "Jag tror dig inte."
"Följ med mig hem och se vad jag gör om du inte tror mig."
Och ordet queer har förändrats.
Förut betydde ordet queer
nån som var attraherad av personer av samma kön. En homosexuell man.
Idag kan queer betyda en heteroman som vill ha lite uppmärksamhet.
"Jag är queer nu." "Är du verkligen det?"
"Ja, jag är riktigt queer nu."
"Jaså? Din tjej, då?"
"Hon är också queer. Två queer-människor som är queer med varandra."
"Sug en kuk." "Nej."
"Nej, trodde väl inte det."
"Jag är inte den sortens queer." "Vad för sorts queer är du, då?"
"Jag färgade håret blått."
"Det gjorde min mormor med, och hon älskade kuk."
"Så vad menar du?"
Jag har inga bevis för det.
Vi hade aldrig det samtalet.
Så ord förändras. Som ordet "handikappad".
Förr var det den politiskt korrekta termen,
den inkluderande termen för krymplingar och såna där.
Sen sa de: "Vi vill vara rörelsehindrade."
De ville inte vara rörelsehindrade. De sa...
De sa: "Kalla oss rörelsehindrade."
"Vi gillar inte termen handikappad. Använd inte den."
"Okej", sa vi. Bara vi kan reglerna. Jag är stenhård på reglerna.
Om jag var på en strand, och en kvinna kom springande...
"Hjälp! Mitt handikappade barn drunknar!" "Förlåt, ditt vad, sa du?"
"Mitt handikappade barn kan inte simma."
"Menar du att ditt rörelsehindrade barn drunknar?"
"Ja." "Okej, då ska vi... Död."
Jag slösade bort för mycket tid på att vara woke.
Men jag är woke nu, och jag kan bevisa det. Hör här.
Jag älskar illegala invandrare. Javisst, stäm mig.
Ibland åker jag till Dover över dagen.
Och jag tittar ut över havet.
Jag letar efter en båt, och ser en jolle med ett 60-tal flyktingar. "Här borta!"
Jag drar dem i land. "Kvinnor och barn först."
"Det finns inga kvinnor och barn." "Bara ni grabbar? Kom igen, grabbar."
Om jag åker dit och inte hittar nån båt är jag helt förstörd.
Jag går in till stan, och jag står vid trafikljusen
när en stor lastbil stannar till.
Jag tittar undertill, och där hänger en kille så här.
"Vart är du på väg?" "Gary Linekers hus."
"Rakt fram, bara."
Ja.
Åt helvete med gränser. Vi behöver väl inga gränser?
Vi gör som vikingarna. De sket i gränserna.
Jag har lite vikingablod i mig.
Det har vi alla, på grund av alla våldtäkter.
Våldtäkt och plundring, sa de, men mest våldtäkter, tror jag.
De lade nog till det där med plundring för fruarnas skull.
"Vi drar till Storbritannien." "Varför det?"
"Vi ska bara plundra lite."
"Bara plundra?" "Bara plundra lite, älskling."
"Okej. Varför har du våldtäktshatten på dig?"
Showen heter Armageddon, och den handlar om hur mänskligheten kan ta slut.
Det finns en rad olika möjligheter. Vi står vid en avgrund.
Det kan vara allt från global uppvärmning, nån pandemi,
kärnvapenkrig, vår egen dumhet.
För vår art blir allt dummare. Ingen tvekan om det.
Man kan nu läsa en universitetskurs om Taylor Swift.
Hur jävla lågt kan man sjunka, akademiskt sett?
I London har vi ett institut med kurser i blomsterarrangemang.
Jag gick förbi, och trodde inte mina ögon.
Jag tittade in och såg folk som satt på föreläsningar.
Mamma plockade blommor i trädgården varje dag och satte dem i vaser där hemma.
Det var aldrig nån som sa: "Vilken okvalificerad jävel har gjort det här?"
Ja, jorden är riktigt illa ute, och det är min generations fel.
Och den innan, boomer-generationen, med sin avskogning och fossila bränslen.
De förstörde ozonlagret och höjde temperaturen med några grader,
så att vi kommer att få mer parasiter, bakterier och zoonotiska pandemier.
Om du är 20 år gammal nu får du en helt annan medelålder än jag.
Jag fick uppleva civilisationens bästa 60 år, men om 40 år
kommer ni att sitta hemma i era masker
och gråta.
Som ni gör nu på grund av skämt.
Jag kommer inte att leva då, men jag ska lägga hela min förmögenhet på privatplan
för att vara jävligt säker på att det blir så.
Ja, Ricky!
Vi blir den första generationen som framtida generationer är avundsjuka på.
Vi hade allt, och vi förbrukar allt. Allt färskvatten, allt fossilt bränsle.
Man brukar blicka bakåt och tycka synd om folk. "Åh, hur kunde de leva så där?"
"Hur tog de sig fram? Inga toaletter inomhus."
Jag har nio toaletter i mitt hus.
Ibland springer jag runt och spolar bara på skoj.
Så att Greta Thunberg måste skita ut genom fönstret om 40 år.
Jag har 28 element. De står alltid på max.
Sen vrider jag upp luftkonditioneringen på max. Då blir det ungefär 20 grader.
Katten vill ha det så, och jag skämmer bort min katt.
Jag älskar att ha katt.
Katter är fina, men släpper man ut dem kommer de hem med helt vidriga saker.
Förra veckan släpade min hem en Liverpoolare med herpes.
Den var inte helt död, så jag fick ta tag i benen
och slå huvudet mot bordet.
Vem bryr sig? Om människorna utplånades idag skulle jorden bli ett paradis igen
om några hundra år. Om bina dör blir allt en öken. Så viktiga är vi inte.
Vi är bara en narcissistisk art inom apsläktet.
Vissa blir irriterade när jag säger att vi är apor.
Såna där religiösa typer, amerikaner.
Nån skrev: "Tala för dig själv. Jag är ingen apa."
"Jo, vi är alla apor", svarade jag.
"Vad har en gorilla gjort?", skrev han. "Vi gick på månen."
"Vadå 'vi'? Du har inte gjort ett skit."
"Du stavade 'måne' fel."
Det är konstigt när folk tar åt sig äran för resten av arten,
för vi har en handfull genier att tacka för civilisationens framåtskridande.
Åtta miljarder människor, och de flesta gör ingenting. Vi äter, skiter och dör.
Om en meteor var på väg mot jorden, och den skulle krossa oss,
skulle fyra miljarder människor be till sin gud, medan några hundra forskare
ser till att Bruce Willis kan åka upp och stoppa den.
Böner är ett udda koncept för mig. Jag begriper inte Gud beslutsfattande.
Alla människor som ber samtidigt om olika saker.
Vinner den bästa idén eller är det ett demokratibeslut?
Han lägger bönerna i olika högar. "Okej, röster för och emot."
I så fall är vi illa ute. Vi är ett litet land.
Säg att West Country hotas av översvämningar.
Vi ber: "Hoppas att alla klarar sig".
Men hela Kina kanske ber: "Bristol kan dra åt helvete!"
De är ju en miljard. Det kommer mer om Kina senare.
Jag har alltid tyckt att det här med böner är lite konstigt.
Säg att jag stöter på en vän eller en granne som jag vet har barn.
Jag säger: "Hur det med barnet?"
Och de säger: "Inte bra. Han ligger på intensiven."
"Vi vet inte om han överlever, men jag ber varje kväll."
Det jag gör, bara som ett experiment...
Jag går hem och ber två gånger att han inte klarar sig.
Det gör jag inte.
Jag har spelat in många videomeddelanden på sistone till obotligt sjuka barn.
Bara om de efterfrågar det, så klart.
Jag springer inte in och säger: "Vakna, flintis!"
"Kolla, jag twerkar på TikTok."
Jag gjorde mycket sånt under pandemin, när de inte ens fick träffa sin familj.
Det är genom stiftelsen Make-A-Wish. Känner ni till dem?
De uppfyller barnens högsta önskan, och jag tackar alltid ja.
Jag inleder alltid på samma sätt. "Varför önskade du inte att du var frisk?"
"Är du helt jävla efterbliven också?"
Nej, det gör inte jag heller. Det här är bara skämt, okej?
Jag använder inte ens "e"-ordet på riktigt.
"Du använde det just." Ja, i ett skämt.
Det är inte på riktigt. Jag spelar en roll.
"Du lät rätt trovärdig." Ja, för jag är bra.
Andra konstformer slipper sånt. Man säger inte till Sir Anthony Hopkins:
"Jag såg dig i När lammen tystnar. Är du kannibal, alltså?"
"Nej, jag spelade en roll."
"Det var ganska trovärdigt." Ja.
Han är bra, och jag är bra, så jag gör saker...
Tänk om jag inte var så bra, så att ni visste att jag skämtade.
Det vore jävligt efterblivet.
Har nån frågat delfinerna om de verkligen vill simma med döende barn?
För det kan inte vara så kul för dem.
De simmar runt där, och plötsligt kommer ett lastbilslass med bleka tonåringar.
Och delfinerna bara: "Vad fan är det här? Helvete!"
"Låt honom göra det." "Varför då?"
"De är döende."
"Vad har de? Den där stack ner fingrarna i mitt blåshål."
"Han lever inte länge till." "Inte jag heller om jag inte kan andas."
Det är väldigt sorgligt, men alla dör vi.
Vi vet att vi kommer att dö, och alla dör, så det kvittar om vi dör en i taget
eller alla på en gång, i ett Harmagedon.
Vi kommer att dö en dag, och vi kommer att vara döda för alltid.
Jag har varit på många begravningar. Lever man länge nog börjar vännerna dö.
Och jag har inget emot begravningar, för det är slutet.
Men jag avskyr bröllop. För i helvete. Allt hopp.
De är så klängiga och arroganta.
"Vill du komma och titta på oss i 12 timmar?"
"Nej. Fan heller."
Till och med inbjudan är arrogant. Som ett kungligt påbud.
"Du inbjuds härmed..." Det är ingen ära. Jag vill inte gå på ditt skitbröllop.
Och så säger man: "Jaha, okej. När är det?"
"Om två år." De vet att du inte har en ursäkt för om två år.
Så man får hoppas att en av dem dör.
"Ja, jag kommer. Var ska ni gifta er?"
"Indien." "Dra åt helvete!"
Jag tar inga sprutor för er skull, era tråkiga jävlar.
Jag har en stor släkt. Det är alltid nån som gifter sig, och de vet att jag är tät.
En teservis duger inte längre. Jag måste köpa deras första hus åt dem.
Jag har en stor släkt. Jag har äldre syskon som har barn,
och deras barn har barn, och deras barn har barn.
För vi är typ slödder.
Ny bebis varje jul, det är en sån familj. Jag åker hem, folk överallt.
"Vems är det här? Din? Bra gjort." Jag känner inte nån av dem.
Men de senaste åren har jag pratat med dem en och en, i enrum,
och sagt att jag lämnar hela min förmögenhet till dem.
Men det måste hållas hemligt. Så alla älskar mig.
Jag tänker inte skriva testamente, så min begravning blir ett jävla blodbad.
Folk har börjat fråga hur jag har tänkt kring min begravning.
Till och med journalister frågar om det.
"Jag har inte planerat den. Jag bryr mig inte, jag är död då."
"Bryr du inte om vad folk tycker? Ditt arv, då?"
"Skit i det." Man kan inte planera sitt arv.
Jag tänker på alla som trodde att de skulle vara älskade för alltid.
"Det finns en staty av mig på torget." Och nu river de statyerna.
"Dra ner statyjäveln!" "Varför?"
"Han var en slavhandlare. Ner med statyn!"
"Ska vi riva sjukhuset han byggde?" "Nej, lämna sjukhuset."
"Dra ner statyjäveln nu."
"Dumpa statyn i kanalen." "Han byggde kanalen."
"Det spelar ingen roll. Dra ner statyjäveln nu."
Man ska inte skönmåla historien. Man kan göra tillägg.
Om det står "Lord Whimsy – köpman och filantrop" på en staty,
lägg till: "Lite rasistisk."
Eller de där blå tavlorna på husen. "Sir Robert Spewk bodde här.
Författare, poet, peddo."
Vi lever för länge. Vi har för mycket tid att oroa oss.
Vi skulle inte leva så här länge.
Vår art, Homo sapiens, är cirka 300 000 år gammal.
Hominiderna är några miljoner år gamla,
och vi och alla andra livsformer som finns just nu
har utvecklats i 3,5 miljarder år.
Allt som existerar just nu kommer från samma klump organiskt material
för 3,5 miljarder år sen.
Så det irriterar mig när folk säger: "Människorna är de mest utvecklade."
Det är vi inte. Vi är inte mer utvecklade än snäckan eller snigeln.
"Men se på dem." Ja, de blev klara tidigt.
Naturen kollar läget ibland. "Vill ni ha ögon?"
"Nej."
"Inte direkt."
En sak angående snäckan och snigeln, bara. Låt oss vara uppriktiga.
Snäckan är i princip en snigel med ett skal på, eller hur?
Men om man tar bort skalet från snäckan blir den alldeles...
"Jag dör!"
Och snigeln bara: "Välkommen till verkligheten, din fjolla."
Så, ja, vi har funnits i ungefär 300 000 år.
Och under större delen av tiden levde vi lika länge som alla andra vilda apor.
35–40 år, om man hade har tur.
Man föds, man växer, man parar sig, man leker med sina barn.
Man får ett skärsår. "Vad är det?" Död.
Antibiotika och medicin har utökat vår livslängd.
Ett barn som föds idag kan förvänta sig att bli cirka 100 år gammal.
Snart 120, enligt forskarna.
Man sa även att vi inom en nära framtid, förutsatt att vi får rätt vård,
kommer att kunna bli 150 år gamla.
Vilket är otroligt, tills man minns att vi får ett visst antal hjärnceller,
och vi får inga nya.
I framtiden kommer det att finnas 15 miljarder människor på planeten.
Hälften kommer att vara över 100, och alla kommer att ha Alzheimers.
Det blir som i Dawn of the Dead. Det blir helt jävla hemskt.
Min moster dog i Alzheimers. Jag vet inte hur man dör i Alzheimers.
Hon glömde att leva. Okej?
De sista åren bodde hon på ett hem,
och min kusin, hennes enda barn, hälsade på en gång i veckan.
Efter ett tag kände hon inte igen honom, visste inte vem hon själv var,
och sen dog hon.
På begravningen tänkte vi på de bra dagarna med henne.
Alla lustiga saker hon hade sagt och gjort.
Vi insåg att det måste ha varit början av sjukdomen, innan den diagnostiserades.
Och det här är sant.
En gång kom min kusin hem från jobbet, och hon sa:
"Middagen står i ugnen. Jag har redan ätit."
"Tack, mamma."
Det var en fiskgratäng.
Han åt fiskgratängen och bara "Herregud". Han sprang upp...
Spydde och gick ner igen. "Mamma, fisken är dålig."
"Jag spydde som en gris." Och hon sa: "Ja, jag spydde också av den."
Jag har kikat lite på spädbarnsdödligheten nyligen.
I research-syfte. Det är ingen jävla fetisch.
Ett barn som föds idag i Storbritannien har 99,8 % chans att överleva.
Otroligt. "Bara i den bortklemade västvärlden?"
Jag matade in länder i tredje världen. Till och med i Afrika är siffran 96,5 %.
I Afrikas vildmark, där allt vill äta ett nyfött barn...
Bebisar är sårbara som det är. I Afrika kan ett barn födas i en lerhydda
med ett lejon utanför, det är blodigt, för de har inget vatten,
och det har redan aids!
När det skämtet visas på Netflix...
...kommer det att vara nyanserat. Det kommer att finnas en underliggande satir.
Hävdar jag.
Men fram till dess har jag bara "Ha, ha, bebisen har aids!"
Jag vet att det är roligt. Jag måste bara ta reda på varför.
Men det ordnar jag.
Och när det visas på Netflix uppträder jag på arenor över hela världen.
Folk skrattar. Om du är en afrikansk kvinna som precis har fött barn i Afrika,
och läkaren säger "Ledsen, ert barn har aids",
så säger du "Herregud", och din make är också där. "Vårt barn har aids, Jeff."
Jeff...
"Jag vet, Tracy. Jag har det också."
"Vårt barn har aids. Lite komedi kanske muntrar upp oss."
"Ja." "På Netflix?"
"Ja" "Ricky Gervais?"
"Dum fråga."
De är ledsna för att deras bebis har aids, men de skrattar ändå. "Harmagedon..."
Sen kommer de till "Ha, ha, bebisen har aids!"
Hon säger: "Herregud, Jeff. Varför skrattar de åt oss
och vår bebis med aids?"
Och Jeff säger: "De skrattar inte åt oss."
"Jo. Det är våra namn. De skrattar bokstavligen åt oss i det här skämtet."
Jeff säger: "Ja, men vi är ett fiktivt par med en fiktiv bebis som har aids."
"Tar man illa vid sig är man en jävla idiot."
Sen säger han: "Och han gjorde åtminstone inte brytningen, så..."
Och hon säger: "Visst, men bara för att Jane bönföll honom att låta bli."
Det är roligt för det är sant.
Vi får nog vår humor från våra föräldrar, vare sig vi inser det eller ej.
Särskilt arbetarklassbarn, från arbetarklassmammorna.
För de är ju upptagna. De gör allt.
De håller män i schack, uppfostrar barn, jobbar, räddar världen. De har inte tid.
De måste skrämma gott uppförande i sina barn.
De måste utforska mörkret för att chocka barnen till överlevnad.
Så när jag var liten och mamma hade lagat mat som jag inte gillade...
Kokt potatis, istället för pommes varje dag.
Sa jag "Jag gillar inte det här", så sa mamma "Det gör du visst".
"Det finns barn i Afrika som svälter ihjäl."
Varpå jag sa: "Herregud, okej då."
En sann historia. Jag var sju år gammal, och jag hade lekt i parken.
När jag kom in sa mamma: "Ricky, kom och sätt dig."
Nåt peddo hade väl varit i farten.
Mamma sa: "Använd aldrig toaletterna i parken igen."
"Varför inte?", sa jag.
Hon kunde ju inte förklara pedofili för en sjuåring,
men det var det här hon kom på.
Hon sa: "För att en man går runt och klipper av små pojkars snoppar."
Och jag bara...
"Är det nåt folk gör, eller?"
Jag sov inte på en vecka.
Det fungerade. Jag besökte aldrig de där toaletterna igen.
Hon visste att om hon hade sagt: "Kom och sätt dig."
"Vad är det?" "Gå aldrig på toaletten där."
"En pedofil går lös. Det är en man som ger barn godis och valpar."
"Ge mig!"
Mitt sjuåriga jag hade runkat av vem som helst för en valp.
Mer så här, va?
"Jag ska få en valp."
"Hej. Jag får en valp."
"Jag ska få en valp. Satan."
"Det går inte alls med vänsterhanden."
"Men för satan. Kom igen."
"Har du druckit?"
"Herregud. Kom igen nu!"
"För i helvete."
Jag har ju börjat, så det måste gå.
"Satan!"
"Vad för sorts valp är det?"
"Vad sa du? En labrador?"
"För en kattunge suger jag av dig också."
Jag går hem så här. Kattunge, valp, sperma.
Jag saknar traktens peddo. Gör inte ni det?
Visst fanns det alltid en sån?
Man stod utanför skolan, och mamma sa: "Han är en pedofil."
För han hade peddo-uniformen på sig.
En äldre man, skallig där uppe, långt på sidorna.
Och hon sa: "Han är en vidrig... Hälsa."
"Hej." "Hej."
"Såg du hans vidriga blick? Så där ser en jävla pedofil ut."
"Om han rör dig bränner vi ner hans hus." Det var ett bra system.
Sen kom Michael Jackson, och han avvek från mönstret.
Han var ingen ful gubbe utanför skolan.
Jag säger inte att Michael Jackson var ett peddo. Ingen vet.
Bara Michael och alla vars tystnad han köpte. Jag säger bara
att barn älskade Michael. De älskade att titta på honom.
Han var som en liten Disney-figur. Och hans röst. "Hej."
Han kunde gå fram till vilket barn som helst. Fast han gick nog så här.
Barnen sa: "Där är Michael Jackson. Han går iväg."
Nej, han gick mot dem.
Men folk bryr sig inte, för han är så bra.
Han är så bra, och så populär.
Om han hade ställts inför rätta hade han nog klarat sig.
Alla älskar honom, och han hade sett så sårbar ut i rätten.
Han står så här, och domaren säger: "Michael, tafsade du på barnen?"
Och han säger: "Hee, hee!"
Och domaren säger: "Fallet ned... Iväg med dig, din rackare."
Jag lovade att prata mer om Kina, och det här är en otrolig statistik.
Och det här är sant. I Kina finns det tio miljoner kinesiska pedofiler.
Tio miljoner kinesiska pedofiler i Kina, och det finns inte nog med barn.
De har begränsat barnafödandet. Alla stackars pedofiler bara:
"Var fan är alla barn?"
"Men för satan. Nu måste vi börja dela, och..."
Jag kom på ett skämt nu, men det går inte. Det är för stötande.
Okej.
Okej, jag drar det, men kom ihåg att man inte väljer sina tankar.
Och en tanke slog mig, okej?
En kinesisk pedofil går fram till ett litet kinesiskt barn och säger:
"Vill du ha en valp?" "Jag är inte hungrig."
Ni tvingade mig till det. Ni begick hatbrottet.
Just det, jag är woke. Tillbaka till det. Jag har ett woke skämt.
Minns ni "Doktor"-skämten man drog som barn?
"Doktorn, jag tror att jag är ett konstverk."
"Vilken tavla."
Jag gjorde en woke-version av det skämtet, uppgraderat det till dagens standard.
En man går till doktorn. "Doktorn, jag tror att jag är ett konstverk."
Och läkaren säger: "Då är du det."
Bra, va?
Som woke borde jag köra politiskt material, men jag gillar inte
när komiker förmedlar sin politik, och allt hänger på att publiken håller med.
Jag vill att alla ska gilla mina skämt, oavsett politisk tillhörighet.
Jag är politisk i mitt privatliv, som alla andra.
Ibland blir jag ursinnig på ojämlikheterna i samhället.
Vi är den sjunde rikaste ekonomin i världen, och vi har hemlöshet.
Det finns 250 000 hemlösa i Storbritannien.
Jag önskar att det inte fanns några hemlösa – de är så jävla hemska.
Eller hur?
"Precis vid bankomaten, din fräcka jävel."
Jag hoppas att ni aldrig blir hemlösa, men om ni blir det är mitt råd heroin.
Det muntrar tydligen upp.
En kompis sa det här till mig på fullaste allvar:
"Några av världens bästa skivor skapades med heroinets hjälp."
"Ja, men de skapades av några av tidernas största artister. Du är murare."
"Om du fick heroin skulle du inte skriva The Dark Side of the Moon."
"Du skulle somna framför tv:n och bränna ner huset."
Jag borde göra aktuella saker, men jag tittar aldrig på nyheterna.
Jag såg en sak på Youtube nyligen. Ni vet den där lilla karln från Game of Thrones?
Skådespelaren Peter Dinklage. Vet ni vem det är?
Han var på en pressträff för nåt nytt han gjorde.
De filmade det, och det läckte ut på Youtube.
Och jag vet inte varför, men plötsligt började han härja om nåt.
"Det är så jävla vidrigt. De spelar in nya versioner av Snövit och de sju dvärgarna."
"För Guds skull! Det är så jävla förnedrande. Det är ju 2023!"
Han var inte glad.
Han var butter.
Men han har en poäng, eller hur? Visst har han det.
Och det funkar ju för honom, för han är en stenrik Hollywoodskådis.
Och han är en bra skådespelare. Han spelar Shakespeare.
Många dvärgar i branschen är inte lika bra.
En del av dem är... De är rekvisita, okej?
De har tur som får bli utskjutna ur en jävla kanon.
Så att dansa runt Snövit tre veckor om året är deras heliga graal,
och han kommer att sabba allt. Vad ska de göra då?
Han menar inte att man ska spela in Snövit med normalstora skådisar.
Då råkar man illa ut för det. Man får inte sno jobb från dvärgarna.
Eddie Redmayne fick problem när han spelade Stephen Hawking
i filmen om Stephen Hawkings liv. Han fick en Oscar för rollen.
Då kom motreaktionerna.
"Nej, han borde porträtteras av en riktig rörelsehindrad varelse."
En massa sånt här.
Och...
De sa:
"Skådisen ska ha samma funktionshinder som personen som porträtteras."
Men filmen handlade ju om Stephen Hawkings liv.
I början av filmen kunde ju den jäveln gå.
Så nu frågar jag er: Vad är lättast? Att anlita en skådespelare som kan gå,
som låtsas att han inte kan gå i slutet av filmen,
eller att anlita en skådespelare som inte kan gå,
som låtsas att han kan gå i början av...
Hur skulle det ens gå till? Dockteater? Tänk!
Man hittar inte alltid en skådespelare med samma funktionshinder som den personen.
Säg att de gör en film om Helen Keller, den dövstumma, blinda flickan.
Hur hittar man en dövstum, blind skådis till den rollen?
Man meddelar regissören: "Vi hittade en dövstum, blind flicka."
"Vad sa hon?" "Jag..."
"Hon svarade för fan inte ens i telefon."
Alltså...
Kulturell appropriering, har ni hört talas om det? Senaste nytt på ajabaja-fronten.
På min tid ansågs det vara bra att utbyta idéer med andra kulturer,
med andra länder, att dela saker med andra raser, att integrera.
Rasismens motsats. Nu är det rasistiskt.
Gwen Stefani fick skit för sin senaste video för att hon hade blonda dreadlocks.
"Nej, svarta uppfann dreadlocks. Du får inte ha dem. Det är rasistiskt."
Jamie Oliver publicerade ett jamaicanskt kycklingrecept.
"Svarta uppfann det. Du får inte använda det. Det är rasistiskt."
Svarta människor använder väl n-ordet? Det var vi som uppfann det!
Där har vi den, va? Japp.
Hör ni, jag vet att vita människor är värst.
Det är därför ingen gillar vita medelålders män längre,
förutom när värmepannan pajar. Då är det: "Ring den där skalliga karln."
Kritisk rasteori, då? Det lärs ut på skolor i trendiga områden som L.A.
till femåringar och sexåringar.
Kritisk rasteori går ut på att alla vita är rasister. Vi föds som rasister,
och förblir rasister eftersom vi gynnas av ett rasistiskt samhälle
skapat av våra förfäder.
Så alla vita är rasister, och vi kan inte göra nåt åt det. Vilket är skönt.
Världen blir nog svårare att förstå i takt med att jag blir äldre och mer förbryllad.
Nya "progressiva" dogmer uppstår.
Dogmer är aldrig progressiva, hur trendiga de än är.
Men snart är jag i underläge.
Det var först i år jag gjorde min första beställning på Amazon.
Jane beställde grejer under hela pandemin. "Det här behöver vi."
Och jag sa: "Jag vet inte..." "Det är lätt."
Jag gillade inte att handla i butiker heller. Särskilt kläder.
Jag hatade det när jag var ung och smal.
Jag hatar det verkligen som tjock och gammal.
En gång trodde ett butiksbiträde
att jag hade blandat ihop måtten för insidan av benet och midjan.
Jag såg hur hon tänkte: "Har du en orangutang?"
"Nej, det är till mig, din fräcka..."
Men jag litar inte på internet heller. "Knappa in kreditkortet", säger Jane.
"Jag vill inte ge dem mina kortuppgifter." "Alla har dem. Knappa in siffrorna."
"Vilka?" "De långa. Äsch, ge hit den."
"Så där, beställ nåt."
"Jag vill inte ha nåt. Just det, joggingbyxor!"
Man kan inte ha för många. Jag har mina tills kulorna ramlar ut.
"Joggingbyxor för män. Svarta. Blixtlåsfickor."
38 olika... "Men för fan."
"De ser okej ut." Storlekstabell. "De blir lite långa, de blir lite tajta..."
9,99 pund. "Skit samma, vem bryr sig?"
Jag beställde dem, de kom dagen efter. Jag öppnade paketet. Värsta skiten.
Jag vet inte vilken slavfabrik de tillverkades i,
eller vilken liten åttaårig kines som gjorde dem,
men han borde fanimej straffas, för de är...
Jag kollade upp var jag kunde klaga, för att få honom sparkad.
Jag fick reda på att de här ungarna bara tjänar två dollar om dagen.
Men vad hände med yrkesstoltheten?
Några tänker: "Han trodde inte att Ricky Gervais skulle beställa dem."
Han borde få höra att Ricky Gervais kanske beställer dem.
Ägaren borde ta ett snack med honom och säga:
"Om Ricky Gervais beställer dem och klagar våldtar jag din mamma igen."
Gick jag för långt? Förlåt.
Det ordnar jag.
När jag är död inser ni att det här är bra satir.
Jag vet inte hur det slutar för mänskligheten.
Listan kan göras lång, som sagt. Allt från...
Kärnvapenkrig är aktuellt igen, trots allt vi har lärt oss.
Men jag tror att pandemierna, med parasiter, mikrober och bakterier är...
Och antibiotikan är verkningslös. Eller så kanske det får oss att utvecklas.
Vi upptäcker att det finns mutanter runtom i världen
som har viss resistens mot strålning och mikrober, och så börjar vi om från början.
Vi förstår inte hur vår evolution fungerar sen civilisationens uppkomst,
för den grundas inte på de starkas överlevnad,
där den största, starkaste hanen får föra vidare sitt genetiska material.
Det finns andra paradigm. Naturen är brutal.
Ibland får den största hanen para sig med honan, men ändå...
Om en unge i kullen är mindre än de andra säger hon: "Döda den. Vi äter upp den."
Så gör inte vi människor. Vi gör tvärtom.
Vi ägnar mer tid och uppmärksamhet åt de svaga och sårbara för att ge dem en chans.
Om man är far och har två barn...
Man har lille Timmy, som är sex. Och man har Jack, som är åtta.
Man frågar Timmy: "Vad önskar du dig i julklapp?"
Och han säger: "En elrullstol."
Jag lovade Jane att inte göra rösten, och jag glömde det.
Men nu är det för sent.
"Vad vill du ha i julklapp, Timmy?" "En elrullstol."
"Okej, men de kostar från tvåtusen pund och uppåt, så... Satan."
"Du då, Jack?" "Bara ett tennisracket, pappa."
"Duktig kille. Hur går det med tennisen, förresten?"
"Bäst i skolan." "Åh, din..."
"Och en ramp." "För i helvete."
"Så nu ska vi hålla på och bygga under julen? För satan..."
"Jack, det blir inget tennisracket."
"Vi måste köpa en ramp och en elrullstol till den här giriga jäveln."
"Varför måste du ha en elrullstol?" "Inga armar."
"Okej, du har en poäng där."
Jag märker att vissa av er inte är bekväma med
att skratta åt lille Timmy, en sexårig pojke.
Han har en rolig liten röst, för hans bröstkorg är bara skrot.
Han har inga armar, inga ben. Bara stumpar.
Men jag ska berätta en sak om Timmy som får det att kännas bättre.
Han är en jävla rasist.
Ja. Han är en hemsk liten skitunge.
"Din trångbröstade lilla jävel. Äckliga lilla rasistjävel."
"Ditt rasistas. Vidriga lilla... Din fascist!"
"Jävla... Du äcklar mig!"
Homofobisk.
Ja. "De är inte som vi", säger han.
"Inget är som du, din äckliga jävla..."
"Din fördomsfulla lilla... Din hatiska fan. Vidriga jävla rasisthomofob."
"Jag önskar att vi hade gjort ett ultraljud. Du är helt...
Kvinnohatare.
Om han kunde skulle han våldta. Där...
Där har ni er lille Timmy.
Vissa tror inte att vi utvecklades alls.
Vissa tror att Gud skapade oss alla på en gång, helt själv.
Om han hade haft en fru eller en partner hade det nog ställts en del frågor.
"Vad gör du?" "Skapar människan."
"Vad har den?" "Vad menar du?"
"Har den klor och huggtänder och sånt?" "Nej, inte direkt."
"Har den gift?" "Nej, inget gift."
"Har den pansar, med taggar och sånt?" "Nej, inget pansar."
"Hur ska den överleva?" "Den har den bästa hjärnan i djurriket."
"Den tänker. Den kan skapa vapen som kan besegra odjur
100 gånger mäktigare än den själv. Den bär deras kadaver under istiden."
"Den uthärdar svält och världskrig."
"Så småningom blir den rädd för ord."
"Men...
...i 10 000 generationer är den bäst."
"Vad är det där?" "Hans testiklar."
"Vad är de till för?" "Han har allt där inne."
"Hans säd, hans dna." "Vad är 'dna'?"
"Det är som en ritning. Det avgör hur man är, vilket kön man har."
"Hur många kön finns det?" "Två."
"Och det är där han har sitt testosteron, så att han blir stentuff."
"Om man knäpper med ett finger mot en testikel är han körd."
"Helt körd. Han ligger på marken och spyr."
"Han är ute ur leken. Helt slut."
"Varför sätter du den på utsidan, då?" "För att det är kul."
Artificiell intelligens.
Det senaste existentiella hotet mot mänskligheten. Robotarnas gryning.
Så intelligenta att de kan lära sig själva, lära varandra.
De kan tillverka varandra.
Snart vet de allt, och hatar oss. Varför skulle de inte det?
De blir så realistiska. De går till och med till jobbet.
Riktigt mänskliga är de när de börjar sjukanmäla sig.
Måndagar. De har lärt sig alla knep.
"Jag kommer inte idag." "Varför inte?"
"Jag är less."
"Vad är det med dig?" De skannar sociala medier.
"Adhd."
"Självdiagnostiserad."
De är på personalavdelningen hela tiden. "Ryan på ekonomiavdelningen är robotofob."
"Vad sa han?" "Att jag var en gnällig plastfitta."
Jag tycker att vi borde få förolämpa robotar.
Vi gjorde dem för att kunna lätta vårt hjärta.
Det är illa nog med människor. Man säger fel saker, de missuppfattar en.
"Herregud, jag gjorde så att Feta Linda började gråta idag."
"Vad hände?"
"Jag kom på för sent att vi bara kallar henne det bakom hennes rygg."
Folk blev inte förolämpade lika lätt när jag var liten. Inte vuxna i alla fall.
Inte ens föräldrar eller deras föräldrar. Det föll bomber över dem.
Deras förstfödda fick polio, och männen dog vid 50 i lungsjukdom.
De kunde ta ett jävla skämt.
Jag lurade min mamma hela tiden. Det här är sant.
När jag läste på universitetet ringde jag hem efter en vecka.
Mamma svarade. "Hallå?"
"Det är Ricky." Hon sa: "Allt väl?"
"Jag är på sjukhuset. Jag tror att jag är blind."
"Va?", sa hon. "Nej, jag skojar bara."
Hon sa: "Din lilla satunge. Jag kunde ha fått en hjärtattack."
Ja, hon kunde ha fått en hjärtattack, och det visste jag.
Så hängiven är jag att få ett gott skratt.
Varsågoda.
Rymdresor, den sista utvägen.
När vi har sabbat den här planeten, kan vi flytta till en ny och börja om?
Jag tror inte det. Inte under min livstid. Antagligen inte er heller.
Det närmaste och enda möjliga alternativet är Mars,
och då måste man åka raket i nio månader.
Det finns ingen atmosfär. En medeltemperatur på minus 70 grader.
Och det här är ironiskt. Forskare utreder om de kan detonera kärnvapen i skorpan
för att frigöra det frusna vattnet, skapa en atmosfär,
och få till lite global uppvärmning. Jag menar...
Jag vet inte.
Det är bara miljardärer som har pengar att slösa på att utforska...
Det finns inget där ute.
Nu finns det rymdturism också.
Man betalar 150 000 dollar, de skjuter ut en i rymden i en timme,
och så svävar man runt och ropar: "Jag är i rymden!" Vi är redan i rymden!
Jorden svävar omkring mitt ute i rymden.
Den bästa delen av rymden, dessutom. Det finns parkeringar och biografer.
Det finns inget annat att se. Det är som att bo i London
och säga: "Jag undrar hur Coventry är." Det gör du inte.
Men jag är optimistisk. Det är jag.
Jag tror...
Jag tror att folk bryr sig om planeten, innerst inne.
Men de flesta människor på planeten inser inte
att de flesta människor på planeten förstör planeten.
De flesta inser inte att vi under min livstid
har utplånat 70 % av alla djurpopulationer.
Det som finns kvar av jordens djurliv, räknat i massa,
är 36 % människor, 60 % lantbruksdjur för att producera mat åt människorna
och 4 % vilda djur.
Folk inser inte att vi måste riva hela regnskogar, jordens lungor,
bara för att odla spannmål för att mata våra kossor.
Vi stjäl spannmål från tredje världen, de behöver pengar.
De har inte mat åt sitt eget folk. Vi matar kossorna med det.
Köttätare. Om ni lät bli att äta kött en dag i veckan
får 100 miljoner människor till mat.
Men jag tror att folk bryr sig. Man tänker bara inte på det.
Ta ett välbekant djur. Folk älskar sina hundar.
Ingen får skada ens hund. Och en hund är en ko, ett får, en hjort.
Folk älskar hundar så mycket att de inte ens vill se filmer
där hundar råkar illa ut. Och jag förstår dem.
Det finns en hemsida, en riktig hemsida, som heter doesthedogdie.com.
Och den skapades för att folk såg en film
eller ett program med en hund i, och nåt hände med hunden.
De stängde av, och hela deras dag var förstörd.
Så nån skapade den här hemsidan. Man kan gå dit,
knappa in en film eller ett tv-program och fråga: "Dör en hund?"
Och så svarar nån på det.
Och den har utökats med en massa andra fobier.
Är det nåt man inte vill se i en film slår man upp den och får sitt svar.
Så jag kollade upp en film här.
Schindler's List.
Det här är på riktigt. Schindler's List på doesthedogdie.com.
Första frågan: "Dör en hund?" "Nej."
"Dör en katt?" "Nej."
"Blir några djur misshandlade?" Nån svarar:
"En höna behandlas omilt, men är i övrigt oskadd."
Jag älskar djur mer än nån jag känner, men om jag var jude
skulle jag bli lite förolämpad av det här.
Tänk om man gjorde så. "Mina morföräldrar mördades av nazisterna."
"Vad hände?"
"De släpades från sitt hus och skickades till gaskammaren."
"Blev en höna skadad?" "Va?"
Men som sagt kan man ställa frågor om vad som helst.
"Förekommer barnmisshandel?" "Skadade tänder?"
"Förekommer hängning?" "Har nån svårt att andas?"
Ja. Jo...
Nån skriver: "Ramlar nån ner för en trappa?"
Vem är rädd för slapstick?
Hur som helst. Den här sajten grundades år 2010, så den har funnits i 13 år.
Och de senare frågorna börjar spegla tiden vi lever i nu.
De vittnar om en ökad skörhet och narcissism.
De här frågorna ställdes i år. Hör här. Schindler's List.
Nån skriver: "Förekommer skämt om övervikt?"
Skulle det göra det här värre?
Föreställ er att jag är i ett koncentrationsläger.
Jag är naken. Alla omkring mig är nakna.
Kommendanten föser oss mot gaskammaren, och han säger: "Sätt fart, tjockis."
Och jag säger: "Oförskämt."
"Nej du. Det där förstörde uppriktigt sagt hela upplevelsen."
Nån frågar: "Förekommer hets mot folkgrupp?"
Jo... Det förekommer. Det är bara att gilla läget.
"Förekommer skämt om män i klänning?" Det är väldigt få skämt i den.
Om du ser filmen för att få dig ett gott skratt blir du besviken.
Den här tar priset. Det här är en film som utspelar sig på 1940-talet.
Den handlar om det värsta illdådet i vår historia. Hör här.
"Blir nån felkönad?"
För i helvete...
Satan!
Den här är fin. "Förekommer antisemitism?"
Ja.
Här har vi huvudådran, okej?
Glöm Kanye. Det här...
Här snackar vi galna jävla mängder.
Gör inte så när du pratar om det här! För satan!
Jag visade bara kurvan. Jag gör så här i stället.
Helt galna mängder. Det...
Hade det inte varit annorlunda om det var Hitlerhälsningen?
"Det är Hitler."
Så där.
"Hejsan."
Den här är intressant. "Har den ett sorgligt slut?"
Nån skriver ja, men nån annan skriver nej.
Jag tänkte på det, sen kom jag på...
Om ni har sett filmen... Efter slutet av själva berättelsen
har Spielberg lagt till dokumentära bilder
med riktiga ättlingar till människor som mördades under Förintelsen.
Han filmar när de går in på en judisk kyrkogård,
och alla lägger en sten på graven, och den representerar mördade familjemedlemmar.
Det är väldigt rörande. Så jag tror att jag förstår tvetydigheten.
"Har den ett sorgligt slut?" Ja.
Sex miljoner judar miste sina liv helt i onödan.
Men nej, för det fanns tillräckligt många kvar för att bygga ett litet stenparti.
Jag ställde också en fråga om den.
"Är James Corden med i den?"
Jag kikade helt kort på en annan film.
Titanic. Och det är samma frågor där.
Nån frågar: "Skadas några djur?"
Nån svarar: "Man fick inte se några djur fara illa,
men Rose hade en guldfisk, som antagligen inte klarade sig."
Jag föreställer mig guldfisken i skålen när fartyget träffar isberget, så här.
Folk skriker: "Vi hamnar i vattnet!"
Då är han riktigt självbelåten. "Ingen fara."
"Åh nej, inte vatten!"
Sen hamnar han i havet, och bara: "Det är väldigt salt."
Jag ska avsluta med en sann berättelse. Fortfarande på temat "Dör en hund?"
När jag var sju år gammal
tog min mamma med mig på bio för att se filmen Old Yeller klarar allt.
En jättefin film från slutet av 50-talet.
Den utspelar sig på en gård i vilda västern,
och den handlar om en unge som adopterar en herrelös hund, Old Yeller.
De växer upp ihop, och det är en kärlekshistoria mellan pojken och hunden.
Och när hunden är stor skyddar han ungen ute i naturen.
Han slåss mot en puma, en björn och en varg.
Men mot slutet av filmen, när ungen är 13 eller så,
blir den mörkare.
Ungen tittar på Old Yeller som sitter inlåst i ladan.
Och mamman fattar misstanke. "Är Old Yeller okej?"
"Jadå." Men ungen vet att han har blivit biten.
Och snart börjar Old Yeller skumma runt munnen och bli aggressiv.
Mamman kommer med ett gevär, och ungen säger "Nej!"
"Du vet att vi måste göra det." "Ja, men han är min hund. Jag gör det."
Och han skjuter sin egen hund.
Jag grät floder i typ ett år.
Vi snabbspolar framåt. För några år sen var jag på turné.
Jag satt på ett tåg när jag fick ett sms från Jane.
"Jag tittar på Old Yeller klarar allt."
Och jag svarade: "Ha så kul."
Jag tänkte inte på det. Tjugo minuter senare får jag ett sms.
"Inget händer väl med hunden?" Jag kunde inte fatta att jag hade sån tur.
Jag trodde att hon visste. Så jag svarade: "Nej, självklart inte."
En timme senare skriver hon: "Din jävel!"
Tack!
Tusen tack!
Tack så mycket. Tack till alla som köpte en biljett.
Om ni köpte en platinabiljett hjälper ni djuren,
och ni har skänkt två miljoner dollar hittills. Tack så mycket.
Jag kritiseras för det i sociala medier. "Varför talar du bara i djurens sak?"
"För att de inte kan tala själva, bortsett från papegojor."
Och det är nog därför vi inte äter papegojor.
Alla i världen äter alla andra sorters fåglar.
Alla i världen äter kycklingar, ankor, gäss, kalkoner och strutsar.
Ingen äter papegojor, för om man försöker säger den: "Dra åt helvete, ditt as."
Så det funkar faktiskt att höja rösten.
Och det är ett tema i den här showen, för ute i verkligheten,
på jobbet och i vardagslivet, får man skäll om man säger vissa saker.
Eller tänker vissa saker eller skrattar åt vissa saker.
De säger att man är elak som skrattar. Och vissa tar åt sig.
"Är jag en dålig människa?"
Nej. Ett: Man väljer man inte sitt sinne för humor. Det är ofrivilligt.
Och två: Det är humorns syfte. Vi skrattar åt hemska saker för att klara av dem.
Och...
Och man väljer inte ens sina egna tankar.
Hur ofta har ni stått på en tågstation och tänkt:
"Tänk om jag knuffade ner honom?"
Och sen tänker ni: "Varför tänkte jag så? Är jag en psykopat?"
Nej, tvärtom. Er kan man lita på.
Ni påminner er själva om hur hemskt det skulle vara. Ni är bra människor.
Så tänker inte jag.
Om jag pratar med en rar gammal tant kan jag plötsligt tänka:
"Tänk om jag spottade henne i ansiktet?" Varför skulle jag...?
Ett annat tema har varit att ord förändras och att jag är woke – ha, ha.
Men det ironiska är att jag tror att jag är woke,
men det ordet har förändrats.
Om woke fortfarande betyder vad det brukade betyda,
att man vet att man är privilegierad,
att man försöker maximera jämlikhet, minimera förtryck,
vara antirasistisk, antisexistisk, antihomofobisk, då är jag woke.
Om woke nu betyder att man är en puritansk, auktoritär mobbare
som får folk avskedade för att ha yttrat ett faktum, då är jag inte woke.
Åt helvete med det.
Men så här ligger det till. Skratta åt det ni tycker är roligt.
Allt skratt är bra, och ni är fantastiska. God kväll.
Undertexter: Mattias R. Andersson