Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
OPTAGER
Hej. Det er Rosa.
Som I ved, ringer jeg fra fængslet.
Mit håb er, at det her vil få folk til at se den person, jeg virkelig er,
og ikke den person, medierne har solgt.
Men det bliver ikke nemt
at forklare mig selv og stå frem.
Alt det, som jeg har været igennem…
Alt det her… Jeg ved ikke, hvad jeg skal kalde det.
Den lynchning, jeg har været udsat for både før, under og efter retssagen,
og som fortsætter i dag, seks år senere.
Hvis det var sket for en mand i stedet for en kvinde,
ville de ikke interessere sig for, om han havde et eller flere forhold.
De ville have ledt efter de beviser, som faktisk manglede her.
De ville have fundet ud af, hvad der skete med Pedro,
og hvordan det skete.
DETTE ER DET FØRSTE INTERVIEW, ROSA PERAL HAR GIVET,
SIDEN HUN BLEV IDØMT 25 ÅRS FÆNGSEL
Hey!
Kom så!
- Halløj! - Sige lige hej, I bliver filmet!
Hej!
DETTE BLEV OPTAGET AF PEDRO RODRÍGUEZ
TO MÅNEDER FØR DRABET
Jeg husker, at vi var på skitur det år.
Sammen med Pedro.
Og jeg kan huske, at min yngste datter klamrede sig til mig.
Hun sagde: "Jeg går med mor."
Og min ældste datter sagde: "Jeg går med Pedro."
Og der tænkte jeg: "Det er det, jeg har ledt efter."
Hej!
Smukt.
I Barcelonas Guardia Urbana-sag har nævningetinget i dag
fundet de tiltalte, Rosa Peral og Albert López,
skyldige i forsætligt manddrab.
Alt begyndte i 2017,
da Rosa og Albert, som var elskere, planlagde at dræbe Pedro Rodríguez,
som var politibetjent og Rosas partner på det tidspunkt.
Begivenhederne blev sat i gang, da offeret afslørede utroskaben
og blev en forhindring.
Det var her, at parret planlagde at tage hans liv.
Ifølge retten bedøvede og dræbte de ham,
lagde ham i bagagerummet på en bil,
som de satte ild til nær Foix-dæmningen.
De to betjente fra Barcelonas politi, anholdt for drabet på en kollega…
…beskylder hinanden.
De erkender at have deltaget i drabet, men kun som medskyldige.
Der er tre herskende teorier.
Der er den fra Rosas forsvarer, hvor Albert er gerningsmanden.
Så er der den fra Alberts forsvarer, der udpeger Rosa som gerningsmand.
Og til sidst anklagerens teori om, at de var medskyldige.
Rosas version holder ikke, når man ser på hendes adfærd bagefter.
Hun siger, at hun var dødbange for Albert og ikke turde gå til politiet.
Hun var politiet.
Rosa er ikke en helgen,
men jeg kan forsikre jer om, at hun ikke er en morder.
For hende var det at flirte og at lægge mændene ned
en slags livsvigtig præmis.
Hun var altid i gang med at forføre nogen.
Pedro ønskede at afslutte forholdet,
mens den anden part, Rosa Peral,
ikke kunne acceptere det og planlagde drabet.
Jeg ved ikke, om hun er skyldig.
Jeg er kun journalist.
Men jeg ved, at Rosa Peral ikke fik en retfærdig rettergang.
Bekræfter du alt det, du lige har fortalt mig,
eller erkender du,
at denne forbrydelse var et djævelsk og sygeligt kærlighedskomplot,
der skulle forene dig og Albert for evigt?
Jeg har ikke planlagt noget med Albert eller dræbt Pedro,
og jeg bekræfter alt det, jeg har sagt.
2. MAJ 2017 DAGEN EFTER DRABET
Der var en ting, der lå mig på sinde helt fra begyndelsen,
som jeg grublede over, og som jeg ikke kunne leve med.
Nemlig at det var uacceptabelt, at fordi de ansvarlige bag forbrydelsen
havde brændt liget og derfor slettet alle beviser på dødsårsagen,
kunne risikere at blive idømt
en lavere straf.
For kunne jeg ikke med sikkerhed bevise, hvordan de havde dræbt ham,
kunne jeg heller ikke bevise, at det var gjort forsætligt.
Og det plagede mig som anklager.
De mente, at strafferammen ved et uagtsomt manddrab var for let,
så de ville opnå en dom for forsætligt manddrab,
hvor straffen er højere.
Og på den baggrund forsøgte de at opbygge en sag,
der understøttede denne drabstype
og lede efter beviser,
som ikke er beviser men snarere formodninger og mistanker.
Der er ingen fingeraftryk og intet våben,
og liget afgiver ingen ledetråde.
Så i lyset af det, hvad gør vi så?
Vi udvider perspektivet
og leder efter sekundære elementer, der gør os i stand til at nå en slutning,
men så skal elementerne være solide.
Jeg forestiller mig det som et spor af brødkrummer,
eller en gul murstensvej,
der kun kan føre dig i én retning,
nemlig til en dom.
OPTAGER
Lørdag gik jeg hen på politistationen.
Jeg sagde: "Jeg vil fortælle alt det, jeg ved."
Mit første chok kom, da de pludselig sagde til mig,
at jeg var anholdt. Jeg sagde: "Det er en fejl.
Jeg kom her for at tale.
Jeg havde tiet stille indtil nu.
Det kan ikke passe. Det her sker ikke for mig."
Jeg tænkte på mine døtre.
Hvad skulle jeg sige til dem?
Jeg kan næsten ikke huske ankomsten til fængslet.
Jeg tilbragte fire dage uden mad, uden et bad og uden at tale med nogen,
ikke engang mine døtre, og uden nyt fra omverdenen.
Jeg sad i et fangehul.
Jeg sad isoleret døgnet rundt i fire dage.
De førte mig ned i en slags kælder, som de kaldte straffeområdet,
for det var der, de straffede kvinderne.
Det var ikke en almindelig celle.
Jeg blev behandlet anderledes.
Jeg anede ikke, jeg var i medierne, fordi jeg ikke så fjernsyn.
Jeg ville væk fra alt.
Her bringer vi et eksklusivt indslag fra vores kollega Miquel Valls
om den såkaldte "sorte enke", som er betjent i lokalpolitiet.
De har stemplet Rosa som utro, manipulerende og kold.
Det er ikke hendes første lig i lasten.
Uanset formodningen om uskyld,
er der tale om et farligt individ.
De spanske nyhedsmedier har stor fokus på fascinerende kriminalsager,
og det her er en af dem.
En ung og smuk kvinde,
som er promiskuøs efter jødisk-kristne normer.
Så er hun oven i købet politibetjent og anklaget for at have dræbt sin partner.
Folk er vilde med passionsdrab.
Alle de saftige elementer var til stede,
så vi grådigt kunne gå til angreb.
Situationen strammer til omkring Rosa Peral.
Hun prøvede at hyre en lejemorder inde fra fængslet.
Rosa forgiftede sin kæreste Pedro, før hun frarøvede ham hans liv.
Hun er en dygtig manipulator.
Hun er charmerende og forførerisk.
I den periode, som vi taler om her,
hvor mange forhold havde hun i gang?
Det siges, hun havde mellem tre og fire.
Efter hendes partner forsvandt, udviste hun ikke en normal adfærd.
Hvorfor vente 15 dage med at melde det?
Hun virkede ikke truet…
Hun var hovedmistænkt fra begyndelsen.
Alting peger på hende.
Det var et overlagt drab, hvor hun ser ud til at være
manipulatoren og hjernen bag forbrydelsen.
De har sagt utrolige ting i fjernsynet.
Jeg har hørt ting,
som jeg er chokeret over, folk overhovedet kan sige.
Jeg er overrasket over at høre folk tale om retten til information,
men hvilken information taler man om?
Før jeg kom i retten, kendte folk mig allerede.
De kendte mit navn og mit ansigt.
De kendte til sagen, sådan som den var blevet fortalt.
Derfor var det selvfølgelig meget svært
at have et objektivt sind,
når de blev fremlagt bevismaterialet.
Meget svært.
Retssag nummer 25/2019
vedrørende anklager om forsætligt manddrab
mod Albert López Ferrer og Rosa María Peral Viñuela.
Det var en af tidernes mest højprofilerede retssager.
Man ville ikke kun se personerne, altså Albert og Rosa,
som sad på anklagebænken.
Man ville også høre, hvad de havde at sige.
Første dag tænkte jeg: "Jeg ved ikke, om jeg kan holde i seks uger."
Fordi…
Det er et helt enormt ansvar.
Dermed mener jeg, at hvis en anklager skal stadfæste en dom,
der medfører 25 års fængsel,
så skal man tage det alvorligt.
For du "ødelægger" jo et menneskes liv.
Retssager med et nævningeting indebærer altid en vis spænding.
En meget vigtig faktor er,
at du har ni tilfældige personer.
Det vil sige ni borgere, der sædvanligvis er lidt nervøse
og endnu mere i en sag, der har skabt så stor opmærksomhed.
De tænker: "Hvad laver jeg her?"
Jeg vil gerne dele med jer
et af de spørgsmål, Rosa ofte stiller mig.
Det lyder: "Bliver jeg dømt for de mænd, jeg har været i seng med,
eller for min formodede rolle i Pedros død?"
Jeg ville fremhæve vigtigheden af det,
som var et centralt tema i denne retssag,
nemlig at adskille synd fra forbrydelse.
Hendes advokat, fordi der ikke var andre udveje,
vidste udmærket godt at i enhver sag om partnerdrab,
skal man se på privatlivet,
så jeg ser det som et klogt træk fra forsvarets side, men…
Det stopper der.
Rosa, jeg har flere spørgsmål
om dit forhold til Rubén, Albert og Pedro.
Okay? Lad mig se.
Hvornår startede du et romantisk forhold til Rubén?
I år 2000.
- I 2000? - Ja.
- Hvornår blev I gift? - I 2013.
- Hvornår blev dine døtre født? - I 2010 og 2012.
Var du stadig i et forhold med Rubén, da du begyndte at se Albert?
Dengang… Jeg må fremhæve, at mit forhold med Rubén
var temmelig giftigt.
Jeg mødte Rubén, da jeg var 16 år.
I den periode arbejdede han på en natklub.
Jeg bad om nogle sange,
men han spillede dem ikke.
Og da jeg skulle gå,
spurgte han, om vi kunne se hinanden igen,
om vi kunne mødes.
Så vi begyndte at hænge ud.
Han kom tit hen på gymnasiet.
Nogle gange hentede han mig, fordi han allerede havde kørekort.
Han plejede at køre mig hjem.
Vi mødtes også i weekenden for at køre en tur eller gå i biografen.
Dengang var jeg ret forelsket og troede, han var mit livs kærlighed.
Men som tiden gik, begyndte det at forandre sig.
Efter pigerne blev født, gled vi længere og længere fra hinanden.
Vores forhold var nået til vejs ende og kunne ikke reddes.
Og så begyndte jeg at arbejde med Albert.
Vi havde 12-timers patruljevagter.
Og lidt efter lidt begyndte vi at udvikle nogle følelser
og komme meget tæt på hinanden.
- Var der sex involveret? - Vi havde et romantisk forhold.
Hvad betyder det?
Det, jeg faldt for ved Albert, var, at han lyttede til mig.
Jeg følte, han var til stede med mig.
Med tiden blev det til noget mere, selvom jeg ikke nødvendigvis ville.
Mens det stod på, tænkte jeg bare:
"Indtil videre er vi venner med fordele,"
eller hvad man kalder det.
Han havde et syn på forholdet, som jeg ikke kunne dele med ham.
En familie var ikke ham,
og han ville ikke tage sig af børn.
Men mine døtre var selvfølgelig en prioritet for mig.
Så hvis han ikke kunne eller ville acceptere den del af forholdet,
følte jeg ikke, vi havde en fremtid.
Og så en dag, hvor jeg var ude at køre motorcykel,
mødte jeg Pedro.
Han var en kollega fra arbejdet.
Vi begyndte at mødes og køre på motorcykel sammen,
og så opstod der en kemi mellem os.
Men der var måske nogle ligheder…
I den forstand, at…
Jeg har været udsat for, at folk har spurgt mig:
"Kan du ikke se, de ligner hinanden?"
Jeg taler om det på Rabassada.
MOTORCYKLIST OVERFALDET
Jeg udgav den artikel.
Jeg kørte til den her tankstation på Rabassada,
en yndet vej for motorcyklister
på grund af svingene.
Der viste de mig optagelser
af en motorcyklist, der overså en betjent, som bad ham om at stoppe.
Det var Pedro Rodríguez.
Vi kan se ham stige på sin motorcykel
og forfølge den anden mand i høj fart.
Han skubber så manden ned af motorcyklen
og løfter sin knytnæve.
Men i stedet for at slå ham, lader han så motorcyklisten gå.
Nogle af Pedros kolleger fortalte,
at Rosa på det her tidspunkt drev ham til vanvid.
Pedro skulle beslutte, om han ville forlade sin kone
og droppe alt for Rosas skyld.
Jeg er ret sikker på, at det skabte en eksplosiv cocktail,
der sprang i luften på Rabassada, fordi han var følelsespåvirket.
Pedro var anderledes.
På trods af det, der skete på Rabassada,
anså jeg ham ikke som voldelig.
Han hjalp mig og var utrolig hensynsfuld.
Da jeg skulle i retten i forbindelse med hævnpornoen,
sagde jeg: "Jeg vil bare glemme det og få det overstået."
Men Pedro sagde: "Nej, du burde skaffe dig en advokat."
Sagen om hævnpornoen fandt sted i 2008.
Den 23-årige Rosa arbejdede på politistationen i Ciutat Vella
og havde i et par måneder haft et forhold med kriminalbetjent Óscar
bag ryggen på sin partner Rubén.
På et tidspunkt ønskede Rosa at afslutte forholdet til Óscar.
Men han blev meget gal. Han reagerede ikke godt på det
og besluttede at sende et foto af deres seksuelle samvær,
som de tog billeder af.
Han fik adgang til Rosa Perals e-mail
og sendte billederne til alle hendes kontakter.
FRA: ROSA PERAL
TIL: ALLE KONTAKTER
DET ER ROSA. JEG HAR ALTID DRØMT OM AT SUTTE STRISSER-PIKKE,
OG NU HAR JEG SUTTET DEN AF PÅ EN KOLLEGA OG TO OVERORDNEDE.
JEG GØR DET UDEN KONDOM.
RING PÅ…
Han fik enstemmig støtte fra det højere hierarki.
De havde den overbevisning, at Rosa selv havde sendt den e-mail.
Da jeg anmeldte hævnpornoen,
fik jeg omgående opkald fra en række kolleger,
inklusive højerestående folk.
"Træk det tilbage. Du ødelægger hans liv."
Jeg spurgte: "Hvad så med fotoet?"
"Det er bare noget pjat," sagde de. "Glem det dog."
Men fotoet er stadig derude.
Retssagen blev genoptaget, mens Rosa sad fængslet
for drabet på Pedro.
Under retssagen optrådte hun ikke længere som et offer,
men som en kvinde anklaget for drab.
Så hendes ord var stort set intet værd.
Man gjorde ikke nok for at indsamle bevismateriale,
for hun havde faktisk en optagelse, hvor den sigtede havde tilstået.
Du beder mig trække det tilbage,
men du vil stadig ikke sige, hvor det kom fra.
- Rosa, jeg sendte den e-mail. - Gjorde du?
Ja. Det var mig, der sendte den.
Det endte i ingenting.
Kriminalbetjenten blev frikendt, fordi det ikke kunne bevises,
at det virkelig var ham, der havde sendt det sexbillede.
Ville Rosa Peral være i stand
til at sende sådan et foto til alle sine kontakter?
Jeg ved det ikke, men hun var i stand til at dræbe … Pedro.
DEN 1. MAJ 2017 KLOKKEN 21.37
Da I kom hjem den aften,
hvad skete der så?
Da vi kom tilbage, lagde jeg pigerne i seng.
Og så gik vi nedenunder for at ordne noget vasketøj.
Vi skulle også
lægge noget tøj sammen.
Og hvad ellers? Hvad skete der?
Albert skrev hele tiden beskeder. Han ville komme forbi
for at tale med mig.
Og på et tidspunkt,
han var stadig ved at skrive beskeder,
så åbnede jeg døren.
Da jeg gik ud, så jeg ham hoppe over den laveste del af hegnet.
Han kom imod mig.
Han var iført et halsrør og handsker og havde rygsæk på.
Han løftede op i sin skjorte for at vise mig sin pistol.
Han tog den ikke op og sigtede på mig,
men han havde en pistol,
og det virkede meget truende på mig.
Han sagde: "Giv mig din mobiltelefon."
Jeg smed den på jorden og løb ovenpå.
Da jeg kom op,
låste jeg døren bag mig, og så hørte jeg en masse slag.
Rosa, lød slagene cirka sådan her?
- Ikke så højt. - Mindre højt.
Jeg gik ind til pigerne for at tjekke,
om de var blevet vækket af alle lydene.
Da jeg så, at de stadig sov, gik jeg ind i spisestuen og satte mig ned.
Jeg var nervøs og gik ud i køkkenet efter noget vand.
Jeg gik frem og tilbage.
Jeg tænkte: "Hvordan kan jeg forhindre ham i at gøre mig noget?
Skal jeg springe ud ad vinduet med to børn på fire og seks år?"
Okay. Hvornår åbnede du så døren?
Han bad mig komme ned, ellers ville han hente mig.
Han bad mig om at gøre rent, og jeg spurgte: "Gøre hvad rent?"
Han sagde: "Her."
Jeg spurgte: "Hvad er det? Vand og blegemiddel?
Hvad skal jeg gøre rent med det?"
Mens jeg gjorde rent, begyndte jeg at se mig omkring efter Pedro,
for jeg vidste stadig ikke, hvad de slag var.
Men jeg kunne ingenting se.
Ingen pletter, ingen Pedro.
Hun påstod, hun var bange for Albert,
og derfor turde hun ikke reagere.
Hun sagde: "Hvis jeg ikke var betjent,
ville ingen have undret sig over min opførsel."
Men du var jo betjent.
Hun kunne have ringet til en ven og bedt om hjælp,
så ville nogen være kommet hende til undsætning.
Men det gjorde hun ikke.
Teorien om hendes frygt blev modsagt
af hendes adfærd efter drabet, og her taler vi om mange dage,
hvor Rosa befandt sig et sted, der var fysisk adskilt fra Albert.
Det var svært… set med mine øjne.
Det var meget svært
at retfærdiggøre det faktum, at hun ikke anmeldte Albert bagefter.
Hun kunne have bedt om beskyttelse. Hun kunne have talt med andre,
men hun valgte ikke at sige et ord.
Det er svært, for kilden til den frygt burde have været til stede.
Du skal være i den situation.
Hvis du ikke er det, er det sikkert svært at forstå.
Når man står i en situation, hvor man er bange,
hvor nogen truer dig og siger…
Når du føler, du bliver tvunget til noget,
så kan din reaktion meget nemt være temmelig irrationel.
Set i bakspejlet erkender jeg, at jeg traf den forkerte beslutning.
Det førte til, at folk ikke troede på mig.
Folk mistænkte mig og tænkte: "Hvorfor gjorde hun sådan?
Hvorfor konfronterede hun ham ikke?
Hvorfor kontaktede hun ikke politiet?"
Men jeg har en historik, fordi mit forhold til politiet
gennem årene har efterladt mig med en stor mistillid.
Især efter episoden med hævnpornoen.
Den oplevelse fik mig til at tænke:
"Kan jeg virkelig have tillid til de folk,
når de nægtede at støtte mig i en situation, der var mindre alvorlig?"
Hvor smuk, min lille pige Hvor smuk i sin søvn
Som en valmue på de grønne kornmarker
Hvor smuk, min lille pige
Hvor smuk i sin søvn
Som en valmue
På de grønne kornmarker
23. APRIL 2023 ROSA PERALS BOPÆL
Det er næsten seks år siden, at Rosa blev fængslet.
Hun har stadig ikke mistet forstanden.
Hun fastholder sin uskyld og står ved det.
Hun er heldig at have sin fars støtte.
Jeg tager hendes piger med en gang om måneden,
og det betyder alt.
Min far hjælper mig bedst muligt, og jeg prøver ikke at være belastende.
Men det er uundgåeligt nogle gange. Jeg mener, det er normalt.
Der er gået seks år.
Han hjælper mig mest af alt med mine døtre.
Min mor hjalp mig også,
men hun er her desværre ikke længere.
Hvis det ikke havde været for dem, ville jeg ikke se mine døtre.
Det er kompliceret.
Det er kompliceret, når de kommer.
Jeg skal forsøge at opføre mig normalt
og udnytte den tid, vi har sammen.
Jeg forsøger at gøre mit yderste,
så de får den bedst mulige oplevelse.
Mit mål er altid, at de skal have lyst til at komme igen.
Jeg er altid bange for, at de ikke vil komme igen,
eller at det fjendtlige miljø afskrækker dem.
De er små, og når de kommer her,
får de besked på at tage deres ur af og tage andre ting af.
En dag tog en af dem karameller med, som hun havde fået.
Hun ville give en til sin mor,
så jeg kunne smage den og sagde:
"De er virkelig gode, jeg tager nogle med."
Hun tog dem med og fik at vide:
"Nej, de skal smides ud."
I dag er det tid til vidneudsagn.
Retten skal høre udtalelser
fra mere end 50 vidner, der skal indkaldes i de kommende uger.
Mange af vidnerne i denne retssag beskriver Rosa som en kvinde
med en lang række komplekse forhold
til forskellige mænd.
Man har konkluderet, at hun lider,
og jeg kender ikke den rette term, af en slags antimonogam patologi.
Hun kan ikke holde sig til én.
Men det står ikke klart, om det er tale om promiskuitet,
hvilket ville være hendes fulde ret.
Rosas image var ret attraktivt.
Visse journalister har tilstået over for mig,
at fortællingen om to mænd i slagsmål ikke solgte så godt.
Det var ikke originalt.
Fortællingen om den sorte enke
solgte godt og tiltrak et større publikum.
Man hører om nye elskere næsten hver eneste uge.
De eksisterende og de, der blev tilføjet, for at fodre legenden.
For det var det, man gjorde.
Det er ikke, fordi pressen ønskede at afsløre hendes kærlighedsliv,
men fordi at de involverede i forbrydelsen
var romantisk involveret med hende.
Mine kolleger, som jeg respekterer og værdsætter,
handlede ikke velovervejet eller retfærdigt i den her sag.
Det gjorde jeg selv.
Jeg husker, jeg udgav, da hun først blev anholdt og så videre,
en artikel, som jeg genlæste for nylig, hvor jeg desværre skrev:
"Rosa Peral, stripperen…"
Hun var ikke stripper.
Hun dansede aldrig på klubberne
eller gik topløst rundt, som man har sagt om hende.
De skabte en persona, for der er ingen beviser mod mig.
Alle beviserne er imod ham.
Så den eneste måde at fælde mig på var
at gøre mig til den sorte enke.
Og de byggede videre på personaen under selve retssagen,
da alle vidner blev spurgt, om de havde været sammen med mig,
mænd og kvinder.
Havde du et romantisk forhold med Rosa?
Nej.
Du hævder, at I kun havde sex én gang.
Ja, det var kun én gang.
Vidste du på det tidspunkt, om Rosa var gift med en anden person?
- Nej. - Havde I et intimt forhold?
I hvilken forstand?
- Var du forelsket i hende? - Nej, slet ikke.
Og var Rosa på det tidspunkt involveret i et andet romantisk forhold?
Nej.
Vidste du, at Rosa senere indledte et forhold til Pedro?
Ja.
Kendte du til Rosas partnerstatus,
eller hvem hun var sammen med?
Hun var sammen med Pedro.
Var der et romantisk forhold mellem Tania og Rosa?
Et kærlighedsforhold?
- Nej. Vi er ikke lesbiske. - Nej.
Det gav hende en aura af en femme fatale, af en sexet og letlevende kvinde,
hvilket skabte et fordelagtigt klima for den ene side i retssagen.
- Manuel, jeg må spørge dig. - Okay.
Er det ikke sandt, at du og fru Rosa sås ofte?
Hvad mener du?
At I ofte havde sex.
Nej, kun én gang.
De ting skulle ikke være blevet trukket frem i retten.
Hvem hun gik i seng med.
Det er upassende.
Når ordensmagten aflytter en mistænkts telefon,
så skal alt det, de optager,
og som ligger uden for efterforskningens rammer,
ikke gøres offentligt. Det må ikke bruges.
Undskyld, jeg spørger dig, Isaam,
men havde du en romantisk interesse i Rosa på det tidspunkt?
- Ingen. - Og var Rosa interesseret i dig?
- Nej, det tror jeg ikke. - Okay.
Hverken dengang eller nu.
Kunne historien være blevet fortalt
uden at dykke ned i hendes kærlighedsliv?
Der var jo den her trekant og en hel masse satellitter.
Lad os sige det klart. Som anklager for staten
er jeg ligeglad med en persons privatliv.
De må leve, som det passer dem.
Men hvis der er elementer i det privatliv,
som kan forklare den psykologi, der fører nogen til at begå et drab,
og elementer, der kaster lys over motiverne til drabet,
så er jeg interesseret.
Det er ikke for at dømme, udskamme eller prædike moral,
men for at fremskaffe beviser.
De siger: "Vi har kun den byrde at fremlægge de fakta,
der kan forklare Rosas personlighed
for at forklare forbrydelsen."
Det forstærker forbindelsen mellem synd og forbrydelse.
Men for at bevise at en person har dræbt en anden,
er personligheden irrelevant.
Jeg har kun brug for at se et bevis.
Kun ved at forklare i detaljer, sådan som det blev gjort i retten,
og sådan som anklagerne præsenterede det,
Rosas følelsesmæssige bane,
og hvordan hun opfatter sine personlige og romantiske forhold,
kan det give mening. Ellers er der ingen sag.
1. MAJ 2017 DAGEN FOR FORBRYDELSEN
Den første maj
tilbragte Rosa og Pedro dagen med familien i et hus, som Pedro ejede.
De var sammen med Rosas forældre og hendes døtre.
Først tog de til Calafell for at rutsje.
Jeg tog en enkelt tur.
Det var ikke noget for mig på grund af min alder,
men jeg tog en tur med pigerne.
De tog så et par ture.
Pedro med den ene pige og Rosa med den anden.
Efter frokosten tog vi hen til hans hus.
De tilbragte eftermiddagen i Pedros hus.
Rosas far og Pedro arbejdede i haven.
Jeg sagde til min far og mor:
"Vi tager derhen for at rydde op. Vil I hjælpe?"
De sagde altid ja til alting.
De har altid givet os en håndsrækning.
Min mor havde rygproblemer og var ikke i god form,
så hun sagde: "Lad os spise frokost,
så tager jeg mig af pigerne, mens I andre rydder op."
Vi arbejdede hårdt ude i haven,
og bagefter fjernede vi alt affaldet.
Vi blev ved til klokken otte om aftenen.
Det var en idyllisk familiedag,
hvor Rosa Peral tog en masse billeder,
flere end nogensinde.
For os, selvom det lyder hårdt at sige,
så tog hun alle de mange fotos med vilje
med henblik på at bruge dem som alibi.
Det er vores teori.
Under efterforskningen indså jeg, der ikke var beviser,
hvilket gjorde sagen så kompleks.
Der var kun indirekte beviser.
Mine kolleger og jeg konkluderede,
det ville være afgørende at bevise en planlægning.
For hvis du beviser planlægningen,
bliver det irrelevant, hvem der begik forbrydelsen.
12. JANUAR 2017 TRE MÅNEDER FØR FORBRYDELSEN
For at forstå hvordan det gik til, og hvorfor Pedro blev slået ihjel,
er vi nødt til at skrue tiden tilbage til januar 2017.
Albert López tager hjem til Rosa Peral,
som han tror, han stadig har et romantisk forhold til.
Han opdager så, at hun bor sammen med Pedro Rodríguez.
Passer det, at Albert indser,
omkring den 12. januar 2017, at du og Pedro var i et forhold,
og at det fører til en konfrontation?
Den dag skændtes de ikke,
fordi jeg bad Pedro om at blive inde og holde sig ude af konflikten.
Jeg lavede kun en scene med denne person på grund af det, jeg så, da jeg ankom.
Men det blev ved et par skældsord,
hvor jeg bad hende rende mig,
for at sige det pænt, og så kørte jeg.
FRA: ALBERT LOPEZ
TIL: ROSA PERAL
Luder! Du aner ikke, hvad du gør ved mig.
Jeg hader dig!
Jeg elskede dig og ville droppe alt for dig og pigerne.
Du har forrådt mig.
Tal aldrig til mig igen!
Alle på stationen ved, hvad du laver.
Jeg skammer mig ikke, for jeg er mere værd end jer.
Jeg føler lede ved dig,
og jeg vil aldrig tilgive jer.
Hvis jeg forlader politiet en dag og skider på alt,
så hører du fra mig igen.
Svar ikke, din luder!
Forud for disse beskeder sendte hun mig 77 e-mails,
hvor hun sagde, hun ville se mig igen, og at jeg misforstod det hele.
Men det var åbenlyst.
Efter den episode, hvor han dukkede op hjemme hos mig og råbte og skreg,
og det næsten blev voldeligt,
begyndte jeg at frygte ham.
Du siger, du var bange for ham, men jeg vil vise følgende e-mail.
E-mailen fra Pedro blev sendt klokken 22.00.05.
Fire minutter senere,
efter at Albert, som du frygter,
har truet din partners liv,
skriver du: "Han har aldrig haft mig og får mig aldrig."
Og 24 minutter senere: "Kun du skal have lov at få mig."
Det, som virker forbavsende,
selvom det passer på psykologien,
og de tiltaltes psykologi er altafgørende for os,
det er, at Rosa hele tiden benægter
at have et forhold til Pedro.
Jeg var bange for at tale om Pedro.
Jeg frygtede, Albert ville opsøge Pedro og starte et unødvendigt skænderi.
Jeg ville vente med at fortælle ham det,
til han var faldet lidt ned
og var kommet over sin besættelse af mig.
Og det gør du ved at sige: "Kun du må få mig"?
Er det sådan, du beroliger Albert?
Forstår jeg det ret?
Det var sådan, jeg håndterede det dengang.
Retten overvejer aldrig, og dømmer meget ofte negativt,
visse adfærdsmønstre hos kvinder, som er normale i et forhold.
Hvilken overlevelsesstrategi tages ofte i brug
af kvinder i et forhold?
Undvigelse.
Anklageren spurgte:
"Hvorfor fortalte du ikke Albert om Pedro?
Havde du allerede udtænkt en ond plan?"
"Nej, for at undgå problemer.
Jeg ville ikke give Albert nogen forklaringer. Punktum."
Der bliver sået tvivl om denne strategi for at undgå konflikter
og for at sno sig udenom,
som er typisk for kvinder i kontrollerende forhold.
Det bliver betvivlet under forhøret.
30. JANUAR 2017
27. MARTS 2017
ALBERT LÓPEZ: DU KOMMER PÅ STATIONEN I DAG,
OG ALLE VENTER SPÆNDT PÅ, AT VI STØDER IND I HINANDEN.
DEN TYPISKE ONDE SLADDER BAG DIN RYG.
I slutningen af marts prøver Albert
at genoptage kontakten med Rosa via Facebook, tror jeg nok,
men med en anden tone.
HVAD MED, NÅR VI STØDER IND I HINANDEN,
AT VI LADER SOM INGENTING?
MODTAGET. DU ER IKKE INTERESSERET.
HVORFOR BLOKERER DU MIG PÅ WHATSAPP?
ER SOFADYRET JALOUX?
LAD NU VÆRE, DU VED, JEG HAR ET HJERTE AF GULD.
JEG SKAL NOK BLIVE VÆK.
TRO MIG, JEG HAR ALDRIG LØJET FOR DIG.
På det her tidspunkt var ingen af beskederne truende.
De var ikke hævngerrige.
Det virkede ikke på mig,
som om det var den samme situation som i januar.
Mit indtryk på det her tidspunkt var, at sproget var mere imødekommende.
Vi kan ikke vurdere,
om Rosa på det tidspunkt vil genoptage sit romantiske eller seksuelle forhold
med Albert eller ej.
Men vi bemærker, at hun ændrer attitude
fra og med april, da hun modtager ringen.
Det er her, man tydeligt fornemmer en forandring i hende og i ham.
Lad os tale om den 8. april, hvor ringen kommer ind.
Aftalte I udtrykkeligt at mødes, da du var sammen med dine venner?
Jeg ville ikke mødes for at undgå misforståelser
og konflikter som tidligere
og for at sætte tingene på plads.
Den dag sagde jeg til ham: "Jeg har ikke lyst til at mødes med dig.
Men jeg er sammen med mine venner,
hvilket er en lidt mindre intim situation,
hvor du kan misforstå mig,
så hvis du vil komme forbi og hilse, mens du er på patrulje…"
Han tropper så op, klædt i sin uniform,
smider ringen foran hende og siger: "Hvis du vil tænke over det."
Vi havde talt om at arbejde sammen igen
i de samtaler, du har nævnt, og hun var lidt tvivlende.
Så måske kunne det overbevise hende.
Var det kun for at arbejde sammen?
Ja, men hvis det førte til mere, ville jeg ikke sige nej.
Ringen var et symbol og betød: "Jeg er parat til at gøre alt.
Det er ikke som før. Jeg gør det endda foran dine venner.
Denne gang er det en ring, det ultimative symbol på forpligtelse.
En forpligtelse, der indebærer en familie og børn."
Hun sad og pillede ved begge ringe.
Et af de mest chokerende øjeblikke under retssagen var,
da hendes veninde udtalte, at mens de drak kaffe,
så sad Rosa med en ring i hver hånd.
Pedros ring og Alberts ring.
Traf hun så en beslutning?
"Jeg siger ja og forlader Pedro.
Jeg vil afvise Albert."
Nej, ikke på det tidspunkt.
Hun siger ikke:
"Jeg tror, jeg foretrækker Pedro?"
I sidste ende, jo, hun vælger Pedro.
Fortæl os om det. Hvad siger hun?
Med hvilke ord siger hun: "Jeg vælger Pedro"?
Ordret?
Så ordret som muligt.
"Han knepper mig bedre."
- Undskyld? - "Han knepper mig bedre."
Nej, det passer ikke.
Men det passer, at alle spurgte:
"Hvad gør du?" Det spørgsmål kom op.
Og jeg svarede: "Jeg bliver hos Pedro."
Det var jeg ikke i tvivl om fra starten.
Der havde ikke været tvivl i lang tid.
Det var Pedro eller ingen, men i hvert fald ikke Albert.
Hun syntes nok, det var spændende at vidne i retten og sige det…
De talte jo enormt meget om sex og om mine præferencer og så videre…
Men der var absolut ingen tvivl hos mig.
Jeg var sikker, for han accepterede mine døtre.
Han lagde kræfter i forholdet og i mig. Han ville lære mig at kende
og mine døtre.
Han var sød over for mine piger.
Han sagde til mig: "Jeg vil ikke overtage Rubéns plads.
Jeg vil være din partner og også betyde noget for dem.
De skal ikke kalde mig onkel, for de har allerede onkler.
Jeg er deres Titi.
De skal vide, at jeg vil være der for at lære dem ting,
hjælpe dem og være der for dem, når de har brug for det."
Han begyndte at vække noget i mig, der var gået i dvale.
Nemlig det at være en kvinde. Vent, vi bliver afbrudt.
Det sker meget sjældent,
at der dukker nye beviser op
før eller under en retssag.
Men her skete der noget mærkeligt.
Der blev fremlagt beviser,
som omfattede alt det materiale, man havde fra Rosa Perals mobiltelefon.
Det drejede sig om tusindvis af filer.
Og de fandt en samtale fra den 19. april.
En besked fra Rosa Peral til Albert López.
Og her tiltaler hun ham med hans kælenavn.
Den besked er rent ud sagt rystende.
Hey, fjols, din mobil er slukket.
Okay, jeg har været i Caprabo
og fået rabat på PortAventura.
Jeg tænkte, at hvis vi gør det,
kan vi tage til PortAventura næste weekend og overnatte der
med pigerne. Hvad synes du?
Rosa, fortæl mig om den besked.
Det har intet med Albert at gøre.
Det er ikke et ord, jeg forbinder med ham.
Jeg siger det for ikke at bruge grimt sprog foran mine døtre.
Det kan være "fjols," "klaphat" eller andre ting.
Rosa, vi har tusindvis af udskrifter.
Og jeg spørger, kan du pege på én,
én samtale eller én e-mail,
hvor du kalder andre end Albert "fjols"?
Her siger jeg det udtrykkeligt,
men det er kun, når pigerne ikke hører det.
I begge deres telefoner er der tusindvis af telefonsamtaler
samt hundredvis af WhatsApp-beskeder og e-mails.
Hvis man kan bevise, at hun kalder en anden person "fjols",
så kan beskeden være til en anden, men det kan ikke bevises.
Eksperterne har forklaret, og de kan vise os, hvordan de gjorde det,
to eller tre ting om denne lydoptagelse.
For det første, gps'en på din telefon den 19. april 2017
placerer dig ved Caprabo.
Du siger: "Jeg var i Caprabo."
Nummer to, at du klokken 15.24,
altså lige før, prøvede at ringe til Albert to gange.
Ikke til Manuel, men til Albert.
Og umiddelbart efter denne her besked,
så er den første person, du taler med Albert.
Denne lydoptagelse befandt sig på Rosas mobil,
men den var ikke en del af en samtale.
Det vil sige, at det var en løs lydfil på mobilen,
der ikke havde det, som eksperterne kalder "metadata."
Altså data, der kan give os dato, tid, sted og den slags informationer.
Den havde kun datoen for, hvornår filen sidst blev ændret.
Forsvaret hævdede,
at beskeden kunne være meget ældre.
Men faktum er, at den 19. april,
på lige det tidspunkt,
er hun lokaliseret ved et Caprabo-supermarked.
Er du ofte i Caprabo?
Jeg vil ikke sige hver dag, men ofte,
fordi der er en i nærheden af mine døtres skole.
Så jeg handler der tit på vej til skolen
eller på vej tilbage.
Forsvarsadvokaterne er klar over, at denne lydoptagelse
ingen værdi har i sig selv,
men set inden for rammerne af anklagemyndighedens strategi,
har den en helt enorm værdi.
Så i den optik og med den logik
forsøger de at bevise, at det ikke blev optaget den dag.
Og lige her til sidst,
hvad mener du med "hvis vi gør det"?
Jeg ved ikke, hvad jeg mente.
Vi havde en masse planer med Manu,
så det var nok angående en motorcykeltur.
Hvad taler hun om?
For anklagerne stod det klart, hun talte om at dræbe Pedro.
Ja, det har værdi.
Og hvorfor det?
Jeg diskuterede det indgående med mine kolleger.
Jeg analyserede hvert eneste ord.
Det har stor værdi, fordi hun siger "hvis vi gør"
i første person flertal.
Hvem begår et drab
og tager en tur til PortAventura?
Så må du anlægge en maske, ikke?
Men tager du til PortAventura med din elsker og medskyldige?
Det virker fuldstændig ulogisk, ikke?
Så må man være en ægte psykopat.
Og det stod der intet om i nogen af de psykologiske evalueringer.
Det ville have været indbegrebet af kulde.
Vi ved ikke, hvad "det" henviser til.
Måske en grillfest.
Jeg fulgte med i retssagen hver eneste dag, når jeg var der,
og jeg må sige, at ingen af de ting, der blev sagt af anklageren,
gav den mindste form for mening.
Intet peger på hende som skyldig. Han kan ikke sætte fingeren på noget.
Derfor troede vi, eller i hvert fald mig,
at det ikke ville komme så langt.
Min kone havde det ikke godt.
Det gik meget ned ad bakke.
Det gjorde ondt på hende at se, jeg ikke blev løsladt.
Alle de restriktioner og forbud, som jeg blev udsat for,
plus alle de ting, der blev sagt.
3 . FEBRUAR 2020 FØRSTE DAG I RETTEN
Min kone gentog bare: "Men hvorfor?"
Hvorfor skal hun være i fængsel?
Hun har jo intet gjort."
Men hvordan kunne jeg forklare det, hvis hun ikke var helt sig selv?
Uanset hvor meget jeg prøvede at forklare hende tingene…
Jeg kan kun sige, at det var hårdt. Det var ubegribeligt hårdt.
Jeg ringede og spurgte til hende,
og han fortalte om hendes tilstand.
Jeg sagde til ham: "Hun har klaret det i en uge nu efter operationen.
Bare rolig, hun skal nok komme sig.
Efter alt det, hun har været igennem, skal hun nok…"
Min far sagde til mig: "Det er slut."
Jeg ringede og ringede for at høre, om hun fik det bedre,
og han sagde hele tiden, at jeg skulle være tålmodig.
Men…
Desværre.
Jeg havde aldrig forestillet mig, det skulle gå sådan.
Det skete så pludseligt.
Jeg havde aldrig været adskilt fra hende så længe.
Se her!
Jeg kan stadig ikke begribe det.
Jeg kan ikke forstå det, for jeg sidder herinde.
Jeg har ikke været hjemme og konstateret hendes fravær.
Lad os fortsætte.
Lad mig opsummere.
Vi har ringen den 8. april og den mundtlige besked den 19.
Videre til næste dag.
En dag efter optagelsen fra den 19. april.
Den dag køber Albert en Lycamobile.
Du ved, hvad jeg mener, ikke?
- Jo. - Godt.
Den telefon købte Albert López den 20. april.
Det er dagen efter,
han fik den berømte besked fra Rosa:
"Lad os tage til PortAventura."
Og et par dage efter, at han forærede Rosa en ring.
Så det lader til, at de den 20. april
havde igangsat deres kriminelle plan om at dræbe Pedro.
Denne telefon har også større betydning
end som så, men den er af ringe betydning,
hvis man tager den ud af konteksten.
Den er vigtig,
fordi den telefon kun bliver brugt ved to vigtige og relevante lejligheder.
For det første bliver den købt den 20. april,
og lige efter købet, et par timer senere,
bliver Albert lokaliseret i nærheden af Rosas adresse.
Samme dag foretager Rosa et ubesvaret opkald til dette nummer.
Og denne telefon aktiveres kun
natten til den 1. maj
og natten til den 2. maj med to ubesvarede opkald.
Det står klart, at de har genoptaget deres forhold,
og en række omstændigheder indikerer,
at de var i færd med at planlægge et eller andet.
Da efterforskerne begynder at fatte mistanke til Rosa og Albert,
så opdager man, at disse to udveksler
et vanvittigt antal telefonopkald.
Telefonerne fortæller os mange ting.
De fortæller os blandt andet,
hvor mange opkald der foretages, varigheden af opkaldene
samt mønstret i deres kommunikation.
Men telefonen giver os også besked om,
hvor de enkelte personer var på et givet tidspunkt.
Derved kunne vi lokalisere Rosa og Albert sammen
i et geografisk område, der passede med Rosas adresse
på tidspunkter, hvor Pedro ikke var der.
Jeg har afleveret pigerne og er på vej hjem.
Jeg håber, den fyr snart går.
Når jeg kommer hjem, tager jeg mig af vasketøjet og opvasken,
og så snart han går, ringer jeg.
Det særlige ved den 25. er ikke bare, at de mødes,
men også de talebeskeder, hun sender ham.
Det slående ved disse beskeder er den nedladenhed,
hun udviser mod Pedro.
Jeg prøver at ignorere ham.
Synes du, at det er en passende måde
at tale om din partner på?
Og synes du, det er en passende måde at tale
med en person, som du påstår, du ikke vil have noget at gøre med?
Jeg mente, det var bedst at fremskynde tingene,
for jeg havde haft ringen siden den 8. april,
og jeg ville gerne returnere den.
Men "fyren", og "jeg ignorerer ham"?
Er det en passende måde at tale om din partner?
Som sagt ville jeg fremskynde det.
Ville du have Pedro ud af huset?
Jeg ville fremskynde det, så jeg kunne returnere ringen.
Jeg havde ingen anden mulighed for at se Albert og give ham ringen.
25. APRIL 2017
15. APRIL 2017
ROSA: DET VAR SÅ GODT.
HAN GAV MIG ALTING OG VILLE GIFTES MED MIG.
MEN NU SKÆNDES VI HVER DAG.
JUDIT: FANDENS.
Dette tyder ikke på, du og Pedro havde det godt.
Du siger "vi skændes hver dag."
Den dag havde vi en diskussion eller…
Jeg ved ikke, hvad det skal kaldes.
Vi var to personer,
der havde forladt en tidligere partner og havde børn fra tidligere forhold…
Jeg afbryder dig. Skændtes I hver dag eller ej?
- Nej. - Det fortæller du din veninde Judit.
Det er ikke rigtigt.
Måske overdrev jeg, fordi jeg var vred.
Det er en periode med op- og nedture.
En eller to dage før forbrydelsen
kunne Pedro erklære sin store kærlighed til Rosa,
og fire dage tidligere havde de en alvorlig krise.
Sådan var det.
Lad mig læse videre.
"Albert var ikke særlig venlig over for alle kvinder," siger du.
"Jeg faldt pladask for Albert."
Din ven siger:
"Det gik galt mellem jer, og nu lever I begge jeres eget liv."
Til det svarer du, og hør godt efter:
"Man ved aldrig.
Hvis han ændrer sig og giver mig det, jeg vil have,
og jeg ikke var sammen med den fyr…"
Ja.
Du siger endvidere:
"Det umulige er kun en smule sværere."
Det betyder ikke, jeg ville dræbe eller forlade ham.
Jeg har slået op mange gange med diverse partnere,
og det betød ikke…
I et forhold kan man have mange skænderier.
Nogle gange er man ikke…
De, der siger, at de aldrig skændes,
eller at de aldrig har tænkt: "I dag har jeg mest af alt lyst
til at komme langt væk…"
De, der siger det, lyver.
Vores fortolkning er, at de efter den ottende
begynder at overveje
måske at finde sammen igen.
Det mener vi.
Vi mener desuden, at Rosa gør det klart over for Albert,
at Pedro vil være en hindring for,
at de kan genoptage deres forhold.
Det mener vi.
Og i den periode ringer de til hinanden 50 gange inden udgangen af april.
Det er vigtigt.
Det er ikke helt rigtigt.
Selvom de foretog 50 opkald, havde kun 31 af dem et indhold.
De andre er ubesvarede opkald, hvor de ikke talte sammen.
Men hvis anklagerne vil hævde, at planlægningen fandt sted
mellem foræringen af ringen den 8. april
og talebeskeden den 19. april,
så er der kun fire opkald i den periode,
og de varer alt i alt 30 minutter.
Ikke helt, 28 minutter.
Så de skulle altså have planlagt at begå et drab på de 28 minutter.
Det er min mening, at…
Det faktum, at der er fire…
Under de her fire opkald besluttede de måske at gøre det,
men ikke hvordan.
Er det forståeligt?
Det vigtige her er, at de besluttede at gøre det.
Hvordan det skulle gribes an
blev besluttet under et andet opkald, eller da de mødtes den 25.
De aftalte måske at mødes uden telefoner.
Det ved vi ikke.
De kommunikerede måske på Telegram,
hvor beskederne ikke er tilgængelige for os.
Så det argument, at de ikke kommunikerede
eller ikke havde en udveksling,
kan bortforklares på den måde.
Men vi kan jo ikke strø omkring os med pure antagelser.
Vi er nødt til at have beviser.
Derfor kan vi ikke godtage hypoteser om,
at de kommunikerede via Telegram eller via røgsignaler
eller noget andet.
Om de så hinanden flere eller færre gange.
Det eneste, der tæller, er de konkrete beviser.
Den sidste aften, jeg tilbragte med Pedro,
var ret enestående for mig.
For jeg havde det altid svært,
når mine døtre var hos deres far.
Så Pedro besluttede at opmuntre mig.
Vi tog ud at spise og gik en tur på stranden.
Al den snak om planlægning giver ingen mening.
Alle de ting, anklageren påstod,
at vi havde planlagt,
giver ingen mening,
hvis jeg gik på stranden aftenen før
og spiste middag og var væk fra det hele.
Det giver ingen mening, at der skete alt det her næste dag.
1. MAJ 2017 KLOKKEN 21.37
Vi er sikre på, at de ankom til bopælen klokken 21.37.
For det viser telefonernes gps os.
Fra da af er det meget vigtigt,
at vi er meget præcise med tidspunkterne,
for det er afgørende.
Klokken 21.51 den aften
ringede du til Albert.
- Det var ubesvaret. - Ja.
Han svarede ikke. Hvorfor ringede du?
Fordi jeg havde fået ret mange beskeder fra Albert,
og jeg kunne ikke læse dem alle.
Det var nemmere at ringe og sige: "Hold op med at skrive."
Klokken 21.53 ringer hun igen til Albert, og denne gang er der en samtale.
Det vil sige, at Albert svarer, og at de taler i fire minutter.
Jeg ville ønske, at vi kunne vide, hvad de talte om,
for det ville nok give os svaret på alt.
Klokken er altså nu 21.53,
og ti minutter senere, eller nærmere elleve,
aktiverer Albert for første gang
sin Lycamobile og ringer til dig.
Politiet og anklageren har altid
anset det opkald som der, hvor de satte deres plan i gang.
Nævningene fandt det bevist,
at de udnyttede det øjeblik,
hvor han sov eller hvilede sig til at dræbe ham.
Pedro var stærk. Han var korpulent.
Han var ikke en person, man nemt kunne overmande fysisk.
Jeg tror ikke, at Rosa ville løbe den mindste risiko.
Derfor gav hun ham noget bedøvende, så han var i en halvt bevidstløs tilstand.
Han blev i hvert fald frataget
sin evne til at reagere og forsvare sig.
Så ankom Albert,
og jeg tror, det var ham, der begik den faktiske forbrydelse.
Det her baserer de hovedsageligt på Antonias vidneudsagn.
Antonia er den nye partner til Rubén, altså Rosas eksmand.
Passer det, at Rubéns partner, Antonia, i din adressebog stod opført
under tilnavnet "Luder-Antonia"?
Ja, vi havde et meget dårligt forhold.
Det er den kvinde, der fortæller,
at Rosas ældste datter
kom med en række udtalelser,
der antyder, at Rosa havde en aktiv rolle i forbrydelsen.
Da Rosas ældste datter var mindreårig,
blev hun tildelt en offentlig forsvarer.
Han mente, at fordi pigen havde ret til ikke at vidne mod sin mor,
så skulle hun også udøve den ret.
Der er noget andet, jeg også gerne vil præcisere,
fordi det er blevet sagt mange gange og har skabt forvirring.
Folk har sagt: "Selv hendes døtre sagde, de så hende."
Hendes døtre sagde…"
Nej, mine døtre har intet sagt, for de har ingenting set.
Det vil jeg gøre helt klart.
Det passer ikke. Mine døtre så intet.
Det er min eksmands partner Antonia, som kom med den udtalelse.
Hvornår? Hvordan?
Jeg beder dig om at gentage ordret
uden at fortolke det. Jeg vil have pigens præcise ord,
da hun fortalte dig om en hændelse, hun var vidne til.
- Vent lidt. - Hør…
Nej, vent.
I det øjeblik afbrød dommeren
på det grundlag,
at hvis pigen ikke havde pligt til at vidne,
skulle hun heller ikke vidne direkte
eller indirekte gennem en anden,
som pigen måske havde betroet sig til.
For det var i sidste ende en måde, hvormed man kunne omgå forbuddet på.
Det er ikke tilladt for et vidne
at træde i stedet for en mindreårig, der ikke ønsker at vidne.
Jeg beklager.
Så jeg bad i stedet retten om at lade Antonia beskrive,
hvordan pigen havde imiteret Pedro.
Emmas mor
førte Titi ned ad trappen.
- Jeg gør indvendinger. - Nej, ingen kommentarer.
Ingen kommentarer. Kun pigens bevægelser.
Fint.
Mens hun mimer det,
bruger hun faktisk en masse ord.
Selvom hun havde gjort det uden ord, havde det ikke ændret noget.
En robot, som blev holdt oppe her.
En robot, der gik ned.
Undskyld, lyden er dårlig.
Du er langt fra mikrofonen.
Jeg sætter mig ned, okay?
Da Antonia fik lov til at gengive bevægelserne,
men altså uden det verbale element,
uden at ordene blev sagt,
så lignede det en stumfilm.
Selvom det var en meget alvorlig sag,
var situationen en smule komisk.
Det var en gengivelse af Titi,
og med Titi henviser vi til Pedro.
Var det på en bestemt dag eller generelt?
Det var på den dag.
- Tak. Ikke flere spørgsmål. - Forsvaret må få ordet.
Med forlov. Hvordan ved du, det var den dag?
Fordi, hun sagde…
Jeg ved det, fordi hun fortalte mig det.
Undskyld…
Det her stemmer ikke overens med tidligere udsagn.
Jeg kan ikke tillade det.
Ja, det burde ikke godtages,
fordi det kun er den ene parts version.
Jeg beder juryen om at se bort fra vidnets forklaring.
"Se bort fra hendes forklaring."
De måtte kun medtage bevægelserne,
men ikke hendes ord, som de havde hørt.
Nævningene fulgte dommerens advarsel
og henviste slet ikke
til de ord, som vidnet havde udtalt.
I afgørelsen sagde de,
at Pedro gik som en robot ned ad trappen, og det beviste, hun havde bedøvet ham.
Det var det, der førte til min fængsling,
og jeg gentager: Mine døtre har aldrig sagt noget,
fordi de har intet set.
De burde ikke tage Antonias udsagn
som den absolutte sandhed,
for vi kunne ikke lide hinanden, og det kan vi stadig ikke.
Hun brugte logisk nok lejligheden til at skade min sag.
Er du med?
Jeg ved ikke, om hun forstod, i hvilket omfang hun skadede mig.
Og hvis hun havde trukket det tilbage,
ville det være et falsk vidneudsagn.
PEDROS DRAB
18 TIMER SENERE 2. MAJ
Rosas største fejl var
at lade Pedros mobiltelefon blive hjemme i huset.
PEDRO RODRÍGUEZ: SKAAAT
De tiltaltes strategi var
at foregive perioder med aktivitet på Pedros telefon.
Hvordan?
For eksempel ved at udveksle fiktive beskeder mellem Rosa og Pedro.
De erkender det begge to.
De tog Pedros mobil og kørte hans bil
hen til det sted, hvor Rubén boede
for at få det til at se ud, som om Rubén havde dræbt ham.
PEDRO RODRÍGUEZ: SLUKKER FOR MIN MOBIL NU
Klokken 21.50, da han siger, han slukker mobilen,
placerede mobilmasterne ham i nærheden af Rubéns hus.
- Er det korrekt? - Ja.
Da vi ankom til Rubéns hus, bad han mig sende de beskeder.
Det var i det øjeblik, jeg indså,
at hvis han havde skændtes med Pedro,
slået ham eller truet ham,
så skulle Rubén tage skylden.
Rosa, efter at have slukket Pedros mobil
ved Rubéns hus, hvad gjorde I så?
Bagefter kørte han mig hjem til mit hus
og gav mig nøglerne til Pedros bil.
Kørte du Pedros bil og Albert sin egen?
Ja, jeg fulgte Albert.
Han kørte foran mig, og jeg fulgte efter.
Du kunne være kørt til politiet
eller have ringet til nogen,
men det gjorde du ikke.
Jeg kunne ikke slippe væk, medmindre jeg kørte som en gal,
og at køre på politistationen og fortælle dem…
- Det var en meget forvirrende… - Du er betjent, ikke?
Jo, og det er netop derfor.
Det er klart, at jeg overvejede det,
men han ville være vendt om og kørt direkte hjem til mig.
Hvor lang tid tog det jer at komme derhen?
- Kørte I direkte derhen? - Ja.
Han vidste godt, hvad han lavede.
Han blinkede af, og man kunne se, han vidste, hvor han skulle hen.
Jeg tænkte: "Hvad gør jeg nu?"
Men jeg følte mig lammet.
Ligesom dagen før anede jeg ikke, hvordan jeg skulle reagere.
Jeg kunne være kørt, men det gjorde jeg ikke.
Jeg blev bare siddende der
og se ham ankomme med to dunke benzin.
Det har brændt sig ind.
Han åbnede dørene og hentede dunkene.
Jeg kan huske, de var røde og store.
Jeg tænkte: "Gud, det ligner benzin."
Da han kom hen til mig, tænkte jeg: "Han vil brænde mig.
Jeg kan løbe alt det, jeg vil,
men han kan bare sætte ild til mig."
Jeg løb væk, så han ikke kunne hælde benzin ud over mig.
På vejen tabte jeg alt.
Jeg stoppede ikke for at samle det op eller se bag mig,
for jeg tænkte kun på at komme væk,
selvom han kunne skyde mig i ryggen.
Hun begyndte at gå langs vejen,
men Albert kom forbi med sin bil
og bad hende sætte sig ind.
Ellers ville han køre direkte hjem til hendes døtre.
Til Rosas forsvar
var det afgørende, at de nøgler
lå så tæt på vejen og så langt fra bilen.
Det understøttede Rosas historie om,
at hun var løbet hen mod vejen, og de var faldet ud af hendes lomme,
eller at hun havde dem i hånden, mens hun løb.
Historien om bilnøglerne,
som lå i nærheden af gerningsstedet,
havde ingen relevans for os.
For efter vores synspunkt
var de begge kørt til dæmningen af egen fri vilje.
Det understøttes af det faktum,
at de havde brug for to køretøjer.
Lad os fortsætte.
Hvor kører I så hen?
I det øjeblik kørte han mig hjem.
Han sagde, jeg skulle tie stille.
Jeg sagde: "Jeg lover ikke at anmelde bilen.
Det er bare en bil. Den er jeg ligeglad med,
men lad mig være. Du skal lade mig være i fred."
Det eneste, der skal til, for at få Rosas version til at stemme,
er at tro på den bundløse rædsel, som hun oplevede.
Det vil sige, at hvis du tror på, Rosa var så bange for Albert,
så stemmer det hele.
"Jeg er bange."
"Jeg tør ikke sige noget dagen efter."
"Jeg tør ikke sige noget to dage senere. Jeg er i chok. Jeg er lammet."
Men hvad med den tredje, den fjerde,
femte, sjette, syvende, ottende dag, når du har haft tid til at reagere
med alle dine kolleger omkring dig,
når drabsholdet ved, han er involveret,
og er i stand til at beskytte dig?
Hun bliver dømt på sine handlinger bagefter,
fordi man ikke har konkrete beviser på forbrydelsen.
Som jeg nævnte tidligere,
fordi man ikke så hende græde, og fordi hun ikke anmeldte det.
Hvis man forstår, at hun var bange for,
hvad Albert kunne gøre ved hende,
eller endnu værre ved hendes døtre, som hun elskede højt,
så forstår man hendes opførsel bagefter.
Hvem kan sige, hvad frygt er?
Hvad er frygt?
Hvis hun siger, hun følte frygt,
hvem af os kan så fastholde ud fra objektive data,
at Rosa ikke følte den frygt?
Hun frygtede mindre, hvad der kunne ske med hende eller hendes forældre.
Det var for hendes døtre.
Jeg er helt overbevist om, at hun beskyttede sine døtre.
Men det tog ingen højde for.
Ved du hvad? I det øjeblik tænkte jeg…
Jeg tænkte, at det var vigtigere
at holde dem uden for livsfare.
At beskytte dem,
fordi den virkelige fare var ham.
Tanken om, hvad der kunne ske med mig
for ikke at have sagt noget, bragte ikke nogen i fare.
Okay?
At det hele førte til forvirring, og at folk havde deres fortolkninger
og deres egne interesser, det…
Efterforskningen startede med mig, fordi jeg var tættest på ham,
og så blev fokussen på mig.
Der er gået nogle år.
Der er blevet skrevet bøger,
og man har lavet serier og dokumentarer og så videre,
men der er stadig mange ubesvarede spørgsmål.
Og alle har deres egen fortolkning af det.
Retssystemet, og det sker ikke altid,
har afgjort situationen og gjort det meget klart,
hvem der er skyldige,
og hvem der er offer.
Hvor er planen?
Hvornår blev den udtænkt?
Og hvad bestod den af?
Hvis idé var det?
Når det er bevist,
uden tvivl,
kan Rosa og Albert sige, hvad de vil.
Men hvis planen er ikke bevist,
er det kun en teori om, hvad der skete,
fordi man ikke har andre forklaringer.
Vi borgere opfatter kriminalitet gennem fiktion.
Fiktionen skal i bund og grund forklare.
Det er en forklaring på begivenhederne,
hvorfor karaktererne gør, som de gør.
I virkeligheden er det umuligt.
Jeg er overbevist om, at en person med så mange svar
og så mange detaljer taler sandt.
Det var det, der fik mig til at tro på hende.
For hvis en person virkelig lyver,
er der altid huller og mangler i forklaringen.
Fortællingen, der handler om Rosa som den onde, blodtørstige kvinde,
bygger efter min mening ikke kun på anklagerens spørgsmål,
men også på den konstante tilstedeværelse af medierne gennem tiden.
Vi gik måske lidt for langt,
fordi Rosas karakter, hendes persona,
lokkede os alle sammen til at bukke under for klichéer.
Jeg har helt ærlig god samvittighed.
Men det er sandt, at så stor en medieopmærksomhed
kan øve indflydelse op til et vist punkt.
Alle de ting, de sagde… Det er simpelthen forfærdeligt.
Uden at kende hende.
Hendes eneste forbrydelse var at se godt ud, have en god figur
og at gå i seng med dem, hun havde lyst til.
Rosa lever i en alternativ virkelighed
med nogle regler, der er anderledes end os andre.
For mig er hun en person, der disker op med gode historier
ligesom en charlatan på en messe,
der sælger mirakelkure,
som faktisk er sæbevand.
Nu skal I høre.
Hvis man tilbringer et par timer alene med Rosa,
kan hun overbevise os om, at det var os, der dræbte Pedro.
Sådan er Rosa Peral.
Der er gået lang tid nu,
og jeg vil gerne have en samtale med mine døtre
og tilbringe tid med dem.
Jeg ved ikke, om de har tvivl.
Når tiden kommer, vil jeg sige til dem:
"Hvis I står i en situation, hvor I tvivler,
skal I lytte til alle parter og samle mest mulig viden."
Det kan godt være, de ikke har brug for at spørge mig.
Måske vil de sige: "Min mor har altid nægtet sig skyldig."
Og måske behøver de ikke nogen forklaring.
Det er vigtigt for mig, at de inddrager mig
i deres planer for fremtiden og så videre.
Men jeg er mere til stede i deres liv, end jeg havde troet.
Hov, jeg tror, vi bliver afbrudt om lidt.
Rosa Peral ankede sin dom på 25 år.
I september 2021 blev dommen stadfæstet af den øverste domstol.
Antonias udsagn blev annulleret.
Man antog, de tiltalte havde sørget for,
at Pedro ikke kunne forsvare sig selv,
siden han blev angrebet derhjemme "mens han sov."
Rosa afsoner nu sit sjette år i Mas Enric-fængslet i Tarragona.
Tekster af: Rikke Schultz