Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÎNREGISTRARE
Bună! Sunt Rosa. După cum știți, sun din închisoare.
Sper că lumea va vedea astfel cum sunt eu cu adevărat,
nu așa cum m-a descris presa.
Desigur, nu-mi va fi ușor să mă explic, să mă fac cunoscută.
Greutățile prin care am trecut…
Toate astea… nu știu cum să le numesc…
linșarea de care am avut parte înainte, în timpul și după proces,
linșare care continuă și azi, după șase ani…
Dacă i s-ar întâmpla toate astea unui bărbat, nu unei femei,
nimeni nu s-ar întreba dacă are vreo relație.
Și poate cineva ar încerca să găsească dovezile pe care ar trebui să le caute.
Ar trebui să se caute dovezi despre ce a pățit Pedro
și cum s-a întâmplat.
ACESTA E PRIMUL INTERVIU ACORDAT DE ROSA PERAL
DE CÂND A FOST CONDAMNATĂ LA 25 DE ANI DE ÎNCHISOARE
Hei!
Haideți!
- Bună! - Salutați! Sunteți filmați!
IMAGINI ÎNREGISTRATE DE PEDRO RODRÍGUEZ CU DOUĂ LUNI ÎNAINTE SĂ FIE UCIS
Îmi amintesc că am fost la schi în acel an.
Am fost cu Pedro.
Îmi amintesc că fiica mea mai mică se agăța de mine.
Spunea: „Eu merg cu mama.”
Fiica mea cea mare spunea: „Eu merg cu Pedro.”
Iar eu mă gândeam: „Pedro este exact ce-mi trebuia.”
Bună!
Minunat.
INTERVIU CU ROSA PERAL
Trecem la crima de la Guardia Urbana din Barcelona. Juriul a dat verdictul.
Acuzații Rosa Peral și Albert López sunt vinovați
de crimă cu premeditare.
Totul a început în 2017, când Rosa și Albert, ofițeri îndrăgostiți,
plănuiau să-l ucidă pe Pedro Rodríguez,
polițist și partenerul Rosei pe atunci.
Evenimentele s-au desfășurat când victima a aflat că e înșelată
și a devenit un obstacol.
Atunci Rosa și Albert au conceput un plan de a-i lua viața.
Verdictul spune că l-au drogat, l-au ucis
și i-au pus cadavrul într-o mașină
pe care au incendiat-o lângă barajul Foix.
Ambii polițiști din Barcelona, arestați pentru uciderea colegului lor…
…se acuză reciproc.
Aceștia recunosc că au luat parte la crimă, dar în calitate de complici.
Există trei teorii.
Una prezentată de apărarea dnei Rosa, în care dl Albert e făptașul.
Teoria apărării dlui Albert, care o are drept făptașă pe dna Rosa.
Și teoria acuzatorilor, care spune că ambii sunt făptuitori.
Povestea Rosei se destramă dacă-i vezi acțiunile din zilele de după crimă.
Spune că se temea de Albert și că nu a îndrăznit să meargă la poliție.
Dar era polițistă.
Rosa Peral nu e sfântă, dar vă asigur că nu e criminală.
Pentru ea, flirtul, cuceririle romantice
și relațiile erau un fel de ciclu vital.
Seducea mereu pe cineva.
Dl Pedro a vrut să pună capăt relației,
iar cealaltă parte, dna Rosa Peral, nu a acceptat și a plănuit să-l omoare.
Nu știu dacă ea a făcut-o.
Sunt doar un jurnalist.
Dar știu că Rosa Peral nu a avut parte de un proces echitabil.
Susțineți tot ce mi-ați spus?
Sau vreți să mărturisiți
că această crimă a fost o dovadă diabolică și perversă a iubirii
care v-ar fi unit pe dv. și Albert pe veci?
N-am plănuit nimic cu Albert. Nu l-am ucis pe Pedro.
Și susțin absolut tot ce am spus.
2 MAI 2017
A DOUA ZI DUPĂ CRIMĂ
Unul dintre lucrurile care m-au împovărat de la început
și la care m-am gândit mereu
a fost că nu se putea,
că era nedrept ca din cauza faptului că ucigașii
au ars cadavrul și au șters
orice dovadă a cauzei decesului, aceștia să fie inculpați
pentru omor, nu pentru crimă.
Deoarece nu pot dovedi cum l-au ucis,
nu pot dovedi că au făcut-o cu malițiozitate, ceea ce ar fi crimă.
Iar asta, ca procuror, mă chinuie.
Credeau că sentința pentru omor e prea blândă
în raport cu gravitatea faptei și voiau să fie considerată crimă
pentru o sentință mai mare.
De acolo, au încercat să construiască
un caz care să arate crima,
să caute dovezi
care nu erau dovezi, ci presupuneri și simple suspiciuni.
Nu avem amprente, nu avem arma crimei.
Cadavrul nu oferă niciun indiciu.
Având în vedere toate astea, ce facem?
Ne lărgim perspectiva
și încercăm să găsim elemente secundare pe baza cărora să ajungem la o concluzie.
Fiind secundare, ele trebuie să fie substanțiale.
Mi le imaginez ca pe niște firimituri sau un drum de cărămizi galbene
care te poate duce într-o singură direcție:
vinovăția acuzaților.
ÎNREGISTRARE
Sâmbătă m-am dus la secția de poliție
și am zis: „Vă spun tot ce știu ca să pun capăt situației.”
12 ZILE DUPĂ CRIMĂ
Primul meu șoc a venit când vorbeam și mi-au spus:
„Te ducem într-o celulă.” Am zis că e o greșeală.
Mă aflu aici ca să vă spun ce știu.
„Am tăcut, dar acum vreau să vă spun ce știu.
Nu se poate. Nu mi se poate întâmpla așa ceva.”
Îmi făceam griji pentru fetele mele. „Cum să le zic că nu vom dormi împreună?”
Nu-mi amintesc când m-au transferat la închisoare.
După patru zile fără mâncare, fără dușuri, fără discuții cu nimeni,
nici măcar cu fiicele mele, fără vești din lumea de afară,
închisă în temniță patru zile întregi,
m-au dus într-un subsol, în ceea ce ei numeau zona de pedeapsă.
Acolo pedepseau femeile.
Nu era o celulă pentru deținuții noi.
Nu știau ce să facă cu mine.
Nu știam că sunt în presă,
nu văzusem presa sau știrile de la TV în acele zile.
Voiam să mă deconectez de la tot.
Iată una dintre primele exclusivități, cea a colegului nostru, Miquel Valls.
Are legătură cu așa-zisa „văduvă neagră” din Guardia Urbana.
Au etichetat-o pe Rosa drept infidelă, necinstită, manipulatoare și rece.
Acesta nu e primul ei cadavru.
Indiferent de prezumția de nevinovăție,
acest personaj e periculos.
Adevărul e că în Spania sunt multe cazuri care fascinează presa.
Acesta e unul dintre ele.
O femeie tânără, arătoasă,
promiscuă sexual în termeni iudeo-creștini,
care pe lângă asta, e polițistă, este acuzată de uciderea partenerului ei.
Pare o crimă pasională.
Toate detaliile picante erau reunite
ca noi să sărim asupra cazului.
Situația Rosei Peral devine foarte complicată.
A căutat un asasin din închisoare care să-l omoare pe tatăl fiicei ei.
Rosa l-a otrăvit pe Pedro, iubitul său, înainte de a-i lua viața.
E o manipulatoare.
E o femeie fermecătoare și seducătoare.
În timpul investigației,
în câte relații simultane a fost implicată?
Se crede că a fost implicată în trei sau patru.
Se pare că după dispariția partenerului ei, nu l-a mai căutat.
De ce a raportat dispariția după 15 zile?
Nu pare că e amenințată…
A fost principala suspectă de la început.
Toate astea arată că ea e ucigașa.
Prima concluzie e crimă premeditată,
în care ea pare a fi manipulatoarea, orchestratoarea, creierul operațiunii.
Am auzit lucruri scandaloase la televizor.
Sunt șocată
că oamenii pot spune așa ceva.
Sunt surprinsă să aud că oamenii vorbesc despre dreptul la informații.
La ce informații? La ce fel de informații se referă?
Fiindcă, înainte să merg la proces, eram deja…
Oamenii mă cunoșteau deja. Îmi știau numele, fața.
Știau despre caz, așa cum fusese relatat.
Evident că era foarte greu
să-ți limpezești mintea
înainte să citești dovezile și ce mai era de citit.
Foarte greu.
Începe procesul cu jurați numărul 25/2019
pentru o presupusă crimă cu premeditare
împotriva dlui Albert López Ferrer și a dnei Rosa María Peral Viñuela.
A fost cel mai mediatizat proces din ultimii ani.
Nu voiam doar să-i văd pe cei doi, Albert și Rosa,
ci să aud ce spun, cum se apără.
În prima zi m-am gândit: „Nu știu cum voi rezista șase săptămâni aici.”
Pentru că…
Așa trebuie să fie. E o mare responsabilitate.
Adică, pentru ca un procuror să semneze un rechizitoriu
în care cere 25 de ani de închisoare,
trebuie să-l ia în serios.
„Distrugi” viața unui cetățean, ca să zic așa.
Procesele cu jurați au mereu o anumită tensiune.
Mai presus de toate, un factor important e că ai nouă oameni,
nouă cetățeni care par puțin speriați,
ba chiar mai mult în acest caz care a generat atâta atenție mediatică.
Jurații se uită la tine debusolați.
Aș vrea să vă spun
una dintre întrebările pe care mi le adresează Rosa.
„Sunt judecată pentru cei cu care m-am culcat
sau pentru că l-aș fi ucis pe Pedro?”
Voiam să subliniez importanța problemei,
care era o caracteristică a procesului,
a separării păcatului de crimă.
Avocata însăși, pentru că nu exista altă cale,
știa că, în orice infracțiune cu aspecte sentimentale,
cercetăm viața intimă.
Cred că e un slogan de apărare bun,
unul care are priză, dar…
care nu ține mult.
Dnă Rosa, un al doilea set de întrebări
legate de relațiile cu dl Rubén, dl Albert și dl Pedro.
De acord? Să vedem!
Când ați început relația sentimentală cu dl Rubén?
În 2000.
- În 2000? - Da.
- Când v-ați căsătorit? - În 2013.
- Când s-au născut fetele dv.? - În 2010 și 2012.
Cât ați fost cu dl Rubén, ați început o relație cu dl Albert?
Când… Relația mea cu Rubén
a fost destul de toxică.
L-am cunoscut pe Rubén la 16 ani,
când lucra la un club.
Am solicitat niște melodii.
Nu a vrut să le pună,
iar când am vrut să plec,
a venit să mă întrebe dacă ne putem revedea,
dacă ne putem întâlni.
Am început să ieșim împreună.
Venea la liceul meu să mă vadă.
Uneori venea să mă ia pentru că avea deja permis de conducere.
Și mă ducea acasă.
Sau ne întâlneam în weekend să mergem la o plimbare sau la film…
Pe atunci eram foarte îndrăgostită și credeam că e iubirea vieții mele.
Odată cu trecerea timpului, asta s-a schimbat.
Am născut fetele, iar apoi ne-am îndepărtat și mai mult.
Relația noastră era ruptă.
Și, da, am început să lucrez cu Albert,
am început să patrulez 12 ore cu el în fiecare zi,
ceea ce ne făcea să simțim o afinitate și să ne apropiem.
- Ați avut relații sexuale? - Aveam o relație sentimentală.
Ce înseamnă asta?
Am găsit în Albert un om care mă asculta
și pe care îl simțeam prezent.
Cu timpul, a devenit ceva mai mult, deși nu voiam să o prelungesc.
Dar cât a durat, mă gândeam:
„Deocamdată suntem prieteni cu beneficii”
sau cum se spune.
Avea propriile așteptări de la relație, dar eu nu le împărtășeam.
Nu voia o familie,
nu voia să aibă de-a face cu copiii,
iar pentru mine, fiicele mele erau pe primul loc.
Dacă nu accepta nimic din toate astea,
relația nu ducea nicăieri.
În acea perioadă, pe când mergeam cu motocicletele,
a intrat Pedro în joc.
Era un coleg de la serviciu.
Am început să ne întâlnim, să mergem cu motocicleta
și am găsit o afinitate.
Poate au fost asemănări, nu?
În sensul că…
de exemplu, oamenii vor spune uneori:
„Ai observat că au ceva în comun?”
Ca pățania lui Pedro pe șoseaua Rabassada.
ȘOFERUL AGRESAT EVITĂ POLIȚIȘTI
Am publicat articolul.
M-am dus la o benzinărie de pe șoseaua Rabassada,
unde merg motocicliștii să conducă pe serpentine
și mi-au arătat imagini
cu un motociclist gonind, deși polițistul i-a făcut semn să oprească.
Polițistul era Pedro Rodríguez.
Apoi Pedro urcă pe motocicletă
și îl urmărește pe motociclist.
L-a împins pe motociclist de pe motocicletă
și a ridicat pumnul.
Dar când era gata să-l lovească, l-a lăsat pe motociclist să plece.
Unii dintre colegii lui Pedro au spus, neoficial, că Pedro era…
Rosa îl înnebunise.
Atunci, Pedro trebuia să decidă dacă își părăsește soția
și pleacă să fie cu Rosa.
Sunt sigur că a devenit un cocteil exploziv
care a explodat pe Rabassada, pentru că nu a făcut față sentimentelor.
L-am văzut altfel pe Pedro, deoarece, în ciuda celor întâmplate pe Rabassada,
nu l-am considerat o persoană violentă.
Mă ajuta, era mereu atent…
Am avut procesul pentru răzbunare prin pornografie.
Am spus: „Uite, vreau să uit de el, să-l las în urmă.”
El a zis: „Ia-ți un avocat. Nu lăsa lucrurile așa.”
Răzbunarea prin pornografie a avut loc în 2008.
La 23 de ani, Rosa tocmai intrase în secția de la Ciutat Vella,
iar după câteva luni, a început o relație cu subinspectorul Óscar,
fără știrea partenerului ei oficial, Rubén.
Se pare că Rosa voia să pună capăt relației cu Óscar,
iar acesta s-a enervat, n-a acceptat ideea
și a decis să trimită o fotografie dintr-una din întâlnirile lor sexuale
în care au făcut poze.
A intrat în e-mailul Rosei Peral
și a trimis pozele tuturor contactelor ei.
28.02.2008 DE LA: ROSA PERAL
CĂTRE: TOATE CONTACTELE
BUNĂ, SUNT ROSA. DE CÂND AM PLECAT DE LA ȘCOALĂ
MI-A FOST DOR SĂ SUG SCULELE POLIȚIȘTILOR.
ACUM AM INTRAT ÎN POLIȚIE ȘI I-AM SUPT-O UNUI CAPORAL ȘI UNOR OFIȚERI.
MI-O TRAG FĂRĂ PREZERVATIV
SUNAȚI-MĂ LA…
Óscar a avut sprijinul unanim al ofițerilor.
Ei credeau că Rosa le-a trimis e-mailul.
Când am depus o plângere,
am primit apeluri de la Guardia Urbana,
chiar și de la ofițeri, în care se spunea: „Retrage plângerea. Îi distrugi viața.”
„Îi distrug viața? Dar când a trimis poza?”
„Nu e nimic”, au spus. „E în trecut.”
„Sigur, dar poza încă circulă.”
CARTIERUL JUSTIȚIEI
Procesul s-a reluat când Rosa Peral a fost arestată pentru uciderea lui Pedro.
La acel proces nu a mai apărut ca o victimă,
ci ca o femeie acuzată de crimă,
deci cuvântul ei nu valora nimic.
Ancheta a fost slabă. Puteau strânge mai multe dovezi,
pentru că ea l-a înregistrat pe inculpat când acesta recunoștea ce făcuse.
M-ai sunat să-mi ceri să retrag plângerea, dar tot nu spui de unde a venit e-mailul.
- Rosa, eu am trimis e-mailul. - Tu l-ai trimis?
Da. Eu am trimis e-mailul.
În cele din urmă, procesul a eșuat.
Subinspectorul a fost achitat pentru că nu s-a putut dovedi
că el a trimis fotografia intimă.
E capabilă Rosa Peral să trimită poza aia tuturor contactelor ei?
Nu știu. Dar a fost capabilă să-l omoare pe Pedro.
1 MAI 2017, ORA 21:37
Când v-ați întors acasă, ce ați făcut?
Când ne-am întors, am pus fetele la culcare
și am coborât să luăm rufele pentru spălat.
Aveam și haine de împăturit…
Ce s-a mai întâmplat? Ce ați făcut?
Albert îmi tot scria că vrea să vină, că vrea să vorbim.
Când a venit Albert,
când încă îmi trimitea mesaje, în acel moment, am deschis ușa.
Când am ieșit, l-am văzut sărind peste gardul cel mic.
Și a venit spre mine.
Purta un fular peste față, mănuși și un rucsac cu un baston.
Nu e normal să vină cu un topor, să ridice cămașa și să-mi arate arma.
N-a scos-o și nu mi-a pus-o la cap,
dar avea o armă.
Asupra mea a avut același efect.
A zis: „Dă-mi mobilul tău. Dă-mi-l!”
I l-am dat, l-am aruncat pe jos și am fugit la etaj.
Când am urcat, am încuiat ușa după mine și am auzit mai multe lovituri.
Loviturile pe care le-ai auzit erau așa?
Nu așa de tare!
M-am dus să văd ce fac fetele,
să mă asigur că nu s-au trezit de la gălăgie.
Când am văzut că dormeau, am intrat în sufragerie și m-am așezat.
Eram agitată și m-am dus în bucătărie să beau apă.
Mergeam înainte și înapoi.
Atunci m-am întrebat: „Cum îl împiedic să vină după mine?
Nu-l pot evita. Ce să fac? Să sar de la etaj cu copiii în brațe?”
Așa. Când ai descuiat ușa?
Când mi-a zis să cobor, că altfel vine după mine.
Am coborât. Mi-a spus să curăț și am întrebat: „Unde să curăț?”
A spus: „Poftim.”
Am zis: „Poftim? Ce e aici? Apă, dezinfectant?”
„Ce curăț cu apă și dezinfectant?”
Am început să fac curățenie și m-am uitat să văd unde era Pedro
ca să aflu ce se întâmplase, ce era cu zarva aia.
Dar n-am văzut absolut nimic.
Fără pete, fără Pedro, nimic.
A pretins că e îngrozită de Albert
și de aceea nu a știut cum să reacționeze.
A zis: „Dacă nu eram polițistă,
nimeni nu ar fi fost șocat de reacția mea.”
Dar era polițistă.
Trebuia să sune un prieten și să-i spună ce s-a întâmplat.
Ar fi venit să o salveze sau să o ajute.
Dar nu a fost așa.
Teoria fricii insuportabile se lovea de faptul
că atitudinea ei după crimă a durat multe zile,
timp în care Rosa a locuit într-un spațiu fizic diferit de cel al lui Albert.
A fost altceva. Pentru mine, adică.
Erau greu de justificat câteva zile în care nu l-a raportat pe Albert.
Avea o echipă de protecție în casă, putea vorbi cu alți oameni,
dar n-a spus nimic despre toate astea.
E foarte dificil deoarece cauza fricii trebuie să fie prezentă tot timpul.
Trebuie să fii în situația mea.
Dacă nu ești, probabil că e greu de înțeles.
O persoană care a trecut printr-o asemenea situație de frică,
în care ești amenințată,
ți se spune…
în care te simți constrânsă,
poate reacționa irațional, desigur.
Privind în urmă, am luat decizia greșită.
Toate astea i-au făcut pe oameni să nu mă creadă.
Să se îndoiască de mine și să se întrebe: „De ce s-a purtat așa?
De ce nu l-a înfruntat? De ce nu s-a dus la poliție? De ce n-a avut încredere?”
Am un trecut, ca să zic așa, cu poliția,
care, în timp, mi-a creat neîncredere.
Cum ar fi povestea cu răzbunarea prin pornografie.
Acea experiență m-a făcut să mă întreb:
„Pot să am încredere în oameni cu povestea asta
dacă nu m-au ajutat în momente mai puțin importante?”
Ce frumoasă e fetița mea Ce frumoasă e în somn
Ca un mac printre lanurile verzi de grâu
Fetița mea frumoasă
Ce frumoasă e când doarme
Ca un mac
Printre lanurile verzi de grâu
23 APRILIE 2023 CASA ROSEI PERAL
Au trecut aproape șase ani de când Rosa a fost închisă.
Nu și-a pierdut mințile, n-a pierdut nimic.
În continuare spune că e nevinovată.
E norocoasă că are sprijinul tatălui ei.
Le duc pe fete să o vadă în fiecare lună. E un colac de salvare pentru ea.
Tata mă ajută cum poate, iar eu încerc să nu fiu sâcâitoare.
Evident, uneori e inevitabil. E normal, nu? Au trecut șase ani.
Mă ajută, mai ales cu fiicele mele.
Și mama m-a ajutat.
Nu spun că mă ajută acum fiindcă nu mai e aici.
Dar fără ei, nu mi-aș putea vedea fiicele.
E complicat.
E complicat de fiecare dată când vin,
să mă comport ca o persoană din afară,
să mă bucur de acele momente
și să încerc să fac imposibilul ca ele să se simtă bine.
Intenția mea e ca ele să plece dorind să se întoarcă.
Mereu mi-e teamă că nu vor mai dori să se întoarcă
sau că mediul acesta ostil le poate afecta.
Sunt fetițe care intră într-o închisoare și li se spune: „Dați-vă jos ceasurile.
Trebuie să vă dați jos asta”.
Poate că într-o zi, una dintre ele va lua o bomboană
și va zice: „Vreau să i-o duc mamei
pentru că vreau să guste.” Mi-au spus: „Am mâncat una bună și îți aducem și ție.”
Au adus-o și li s-a spus
s-o arunce la gunoi.
Martorii încep să depună mărturie azi.
Curtea va începe azi să audieze
peste 50 de martori care vor depune mărturie în săptămânile următoare.
Sunt mulți martori în acest proces,
care o definesc pe Rosa drept o femeie cu multiple relații complexe
cu bărbați diferiți.
Concluzia la care s-a ajuns e că ar suferi,
nu știu care e termenul corect, de o patologie anti-monogamă.
Nu poate fi doar cu o persoană,
dar nu e clar dacă e un comportament de promiscuitate sexuală
la care ar avea dreptul.
Rose era foarte atrăgătoare
și niște jurnaliști mi-au mărturisit asta,
pentru că o poveste cu doi bărbați care se bat nu se vindea
și nu era originală.
Povestea văduvei negre
se vindea bine și atrăgea un public mai larg.
Afli despre iubiți aproape săptămânal.
Cei care existau și cei atribuiți ei mai târziu pentru a întreține legenda.
Sigur s-a întâmplat și asta.
Nu e vorba că presa voia să dezvăluie relațiile ei amoroase,
ci că cei implicați în crimă
au avut legături sentimentale cu ea.
Colegii mei, pe care îi respect și îi apreciez,
n-au acționat în acest caz cu calm și corectitudine.
Eu am făcut asta.
Îmi amintesc că am publicat mai devreme, când au arestat-o,
un articol pe care l-am recitit de curând, în care spuneam:
„Rosa Peral, stripteuza…” Nu a fost niciodată stripteuză.
N-a fost niciodată dansatoare,
n-a făcut nimic din ce s-a scris despre ea.
Au creat un personaj pentru că n-au dovezi împotriva mea.
Probele sunt împotriva lui.
Singurul mod de a mă acuza, de a mă băga în aceeași oală cu el,
era să mă facă văduva neagră.
Au încercat să creeze acel personaj și în timpul procesului.
Toți martorii au fost întrebați dacă au fost cu mine,
bărbați și femei.
Ați avut o relație romantică cu dna Rosa?
Nu.
Susțineți că ați avut o singură aventură sexuală.
Una singură.
Știați dacă dna Rosa era căsătorită cu altcineva?
- Nu. - Ați avut o relație sentimentală?
În ce sens?
- Ați fost îndrăgostită sau atrasă de ea? - Nu.
Nu. Pe atunci, dna Rosa era implicată într-o altă relație romantică?
Nu.
Știați că, după aceea, dna Rosa a început o relație cu dl Pedro?
Da!
Știați care era relația dnei Rosa,
cine era partenerul ei?
Partenerul ei era Pedro.
A existat o relație romantică între dna Tania și dna Rosa?
O relație amoroasă.
- Nu. Nu suntem lesbiene. - Nu.
Asta îi dă o aură de femeie fatală, de femeie sexuală și perversă,
ceea ce a creat un climat avantajos pentru o parte în proces.
- Manuel, vreau să te întreb ceva. - Bine.
Nu e așa că tu și dna Rosa v-ați văzut des?
- Cum adică? - Că ați avut întâlniri sexuale frecvente.
Nu. Am avut doar una.
Curtea n-ar fi trebuit să permită asta.
Dacă avea relații intime cu cineva.
Nu trebuia să permită asta.
Când forțele de ordine interceptează telefonul unui suspect,
tot ce înregistrează poliția
și e în afara obiectului anchetei
nu trebuie făcut public și trebuie să rămână neoficial.
Scuză-mă, Isaam. Trebuie să te întreb ceva.
Te simțeai atras
în acel moment de dna Rosa?
- Niciunul. - Dar dna Rosa de tine?
- Nu, nu am observat. - Bine.
Nici atunci, nici… niciodată.
Se puteau spune aceleași lucruri
fără să cercetăm trecutul ei romantic?
Pentru că triunghiul amoros, cu toți sateliții săi, era așa cum era.
Să fie clar. Ca reprezentant al procuraturii,
nu-mi pasă deloc de viața privată a unei persoane,
de felul în care trăiește.
Dar dacă există elemente din acea viață privată
care ne permit să înțelegem psihologia care duce la o crimă
și elemente care fac lumină asupra mobilului crimei,
atunci mă interesează.
Nu să o judecăm, să-i deschidem proces sau să dăm lecții cuiva,
ci să prezentăm dovezile unei crime.
Când spui: „Noi doar am arătat
faptele care explicau personalitatea Rosei
și care explicau crima”,
întărești legătura dintre păcat și crimă.
Ca să spui că cineva a ucis
o altă persoană nu trebuie să-mi arăți personalitatea sa.
Arată-mi dovada că a ucis.
Doar explicând în detaliu, așa cum s-a făcut în timpul procesului
și cum au declarat agenții Poliției Regionale,
traiectoria emoțională a Rosei
și cum își percepe relațiile personale și romantice,
procesul are sens.
Altfel, nu e niciun caz.
1 MAI 2017 ZIUA CRIMEI
Pe 1 mai,
Rosa și Pedro au petrecut o zi la o casă deținută de Pedro.
Au mers acolo cu părinții Rosei și cu fiicele ei.
Întâi au mers la Calafell să se dea pe tobogane.
M-au pus să mă dau și eu.
Credeam că nu e pentru mine, având în vedere vârsta mea.
Dar m-au convins să mă dau cu fetele.
S-au dat de două sau trei ori.
Pedro cu o fată și Rosa cu cealaltă.
După prânz, am mers la el acasă.
Apoi ei au petrecut după-amiaza la casa lui Pedro.
Tatăl Rosei și Pedro au lucrat la grădină.
Le-am spus părinților mei:
„Mergem să facem curățenie. Vreți să mă ajutați?”
Mereu au spus „da” la orice.
Mereu ne-au întins o mână, mereu ne-au ajutat.
Mama avea probleme cu spatele.
Nu se simțea bine, așa că a zis: „Mergem, luăm prânzul undeva,
iar eu stau cu fetele, în timp ce voi faceți curat.”
Am muncit din greu să curățăm jumătate din curte și apoi să scoatem gunoiul.
Am lucrat acolo până pe la ora 20:00.
O zi idilică în familie,
în care Rosa Peral a făcut multe poze,
mai multe ca niciodată.
După părerea noastră, chiar dacă sună dur când o spun așa,
multe dintre fotografii au fost făcute intenționat de dna Rosa pentru alibi.
Asta e teoria noastră.
În timpul anchetei, mi-am dat seama că nu aveam dovezi directe
și de aceea procesul a fost complex.
Dovezile erau circumstanțiale.
Eu și colegii mei am ajuns la concluzia
că ar fi important să dovedim că a existat un plan.
De ce? Dacă dovedești că a existat un plan,
nu mai contează cine a executat actul în sine.
12 IANUARIE 2017 CU TREI LUNI ÎNAINTE DE CRIMĂ
Ca să înțelegem cum a evoluat totul și de ce a avut loc uciderea lui Pedro,
trebuie să ne întoarcem în ianuarie 2017.
Atunci Albert López se duce acasă la Rosa Peral,
cu care crede că încă are o relație sentimentală,
și vede că ea locuiește cu Pedro Rodríguez.
E adevărat că dl Albert află
în jurul datei de 12 ianuarie 2017 că dv. și Pedro erați împreună,
fapt care provoacă o confruntare între dv. și dl Albert?
În acea zi nu s-au certat
fiindcă i-am spus lui Pedro să rămână înăuntru și să nu se amestece.
Am făcut o scenă doar cu persoana asta, în urma celor aflate când am ajuns acolo.
O scenă limitată la trei insulte,
în care i-am zis ei să se care, ca să fiu elegant, și am plecat cu motocicleta.
De la: Albert López Către: Rosa María Peral
Ești o târfă! Habar n-ai prin ce trec.
Te urăsc din suflet!
Te-am iubit și voiam să renunț la tot pentru tine și fete.
E cea mai mare trădare din viața mea. Te rog să nu mai vorbești cu mine!
Toți știu ce ai făcut cu porcul ăla.
Nu mi-e rușine, căci sunt mai valoros decât voi.
Mă dezguști. Scriu plângând neajutorat, dar nu vă voi ierta niciodată.
Dacă voi pleca din poliție și nu-mi va păsa de viață,
ține minte: vei mai auzi de mine. Să nu cutezi să răspunzi, târfă!
Aceste e-mailuri sunt precedate de 77 de e-mailuri
de la ea în care îmi cerea să mă întorc
pentru că nu era ceea ce părea.
Ceea ce părea era evident.
După ce a venit țipând și insultând, lucrurile au devenit aproape violente.
- Mă temeam de el. - Bine.
Spuneți că vă e frică de el, dar vreau să vă arăt următorul e-mail.
E-mailul de la dl Pedro a fost trimis la ora 22:00,
iar dv., patru minute mai târziu,
după ce dl Albert, de care vă temeți,
a amenințat viața partenerului dv.,
spuneți: „Nu m-a avut și nu mă va avea, fii sigur de asta.”
După 24 de minute: „Doar tu m-ai avut. Așa va fi în continuare.”
Ceea ce e surprinzător, din exterior, deși cred că are legătură cu psihologia,
iar psihologia acuzaților e esențială pentru noi,
e că dna Rosa neagă mereu
că a avut ceva cu dl Pedro.
Mă temeam să-i zic că mă văd cu Pedro.
Credeam că îl va căuta pe Pedro și va începe o ceartă inutilă.
Credeam că-i voi putea spune altă dată, că lucrurile se vor calma în timp,
că, la un moment dat, îi va trece obsesia pentru mine.
Câștigați timp zicând: „Doar tu m-ai avut”?
Așa câștigați timp cu dl Albert?
Asta-mi spuneți?
Așa făceam atunci. Prost.
Curtea nu ia în calcul și, de obicei, desconsideră
comportamentele femeilor, care sunt foarte obișnuite în relații.
Care comportament de supraviețuire este des întâlnit
la femei în cadrul relațiilor?
Evitarea.
Întrebările procurorilor:
„De ce nu i-ați spus lui Albert că erați cu Pedro?”
„Deja născoceați un plan malefic?”
„Nu, pentru că nu voiam probleme. Nu voiam să dau explicații. Punct.”
Asta se pune mereu la îndoială.
Strategia de evitare a conflictelor,
de a face față vieții,
tipică femeilor în relațiile de control,
e pusă la îndoială în acest interogatoriu.
30 IANUARIE 2017
27 MARTIE 2017
ALBERT LÓPEZ DEOARECE AZI EȘTI LA SECȚIE,
TOȚI AȘTEAPTĂ SĂ VADĂ CÂND DĂM UNUL PESTE ALTUL.
BÂRFE OBIȘNUITE PRIN CARE VOR SĂ AGITE LUCRURILE ÎN PRIVINȚA TA.
La sfârșitul lui martie, dl Albert
încearcă să reia legătura cu dna Rosa, cred că prin Facebook,
dar are un ton diferit.
ALBERT LÓPEZ CE-AR FI CA ATUNCI CÂND NE VEDEM
SĂ NE PREFACEM CĂ NU S-A ÎNTÂMPLAT NIMIC?
ÎNȚELEG, NU TE INTERESEAZĂ.
DE CE MĂ ȚII BLOCAT PE WHATSAPP?
E AȘA DE GELOS PUTUROSUL ĂLA?
NU FI AȘA, TOANTO. ȘTII CĂ AM O INIMĂ DE AUR.
N-O SĂ-ȚI MAI FAC PROBLEME.
AI ÎNCREDERE ÎN MINE, NU TE-AM MINȚIT.
Dar în acel moment mesajele nu erau amenințătoare,
nu erau ranchiunoase,
nu mi s-au părut
să vină dintr-o situație ca cea din ianuarie.
Mi se părea că limbajul era mai prietenos.
Nu putem evalua
dacă la acel moment Rosa vrea să-și reia relația romantică sau sexuală
cu Albert sau nu.
Am observat o schimbare la ea,
începând din aprilie, când a primit inelul.
Atunci am observat o mare schimbare la ei doi.
Să ne referim la 8 aprilie, celebra zi a inelului.
Ați aranjat să vă întâlniți când erai cu prietenele tale?
Am zis să nu ne întâlnim ca să evităm neînțelegerile,
să evităm ce s-a întâmplat înainte,
iar lucrurile să fie mai clare.
Ce s-a întâmplat? În ziua aceea i-am spus că nu ne vedem
și că sunt cu prietenele mele,
ceea ce nu era o situație potrivită ca să ne vedem
căci mă putea înțelege greșit,
dar dacă voia să mă salute fiindcă era în tură…
El, îmbrăcat în uniformă, se apropie de ea,
îi aruncă inelul zicând: „În caz că vrei să te mai gândești.”
Să se gândească dacă mai lucrăm împreună. Îi spusesem de câteva ori
în conversațiile pe care le-ați menționat și era indecisă.
Mi-am zis că poate o conving cu asta.
Cu un inel, ca să lucrați iar împreună.
Da, să lucrăm. Dacă ducea la altceva, n-aș fi refuzat.
Acel inel a fost un simbol.
Însemna: „Sunt dispus să fac orice.
Acum nu mai e ca înainte.
O fac în fața prietenelor tale.
De data asta e un inel, simbolul suprem al angajamentului.
Un angajament care implică o familie, copii.”
Ea se juca cu ambele inele.
Unul dintre cele mai șocante momente din proces a fost
când o prietenă de-a ei a mărturisit că, odată, la o cafea,
Rosa a purtat un inel pe fiecare mână.
Inelul lui Pedro și al lui Albert.
Ajunge să ia o decizie
de genul: „Accept și-l las pe Pedro.
Îi returnez inelul lui Albert”?
Nu. Nu la momentul respectiv.
Nu se decide și spune:
„Cred că Pedro e mai bun” sau așa ceva?
Până la urmă, da, îl alege pe Pedro.
Spune-ne despre asta. Ce spune?
Cu ce cuvinte spune: „Îl aleg pe Pedro”?
Cuvânt cu cuvânt?
Cât de mult poți.
„E arătos și e mai bun la pat.”
- N-am auzit. - „E mai bun la pat.”
Nu e adevărat.
Nu e. Adevărul e că au tot întrebat:
„Ce o să faci?” A apărut întrebarea asta.
Iar eu am zis: „Rămân cu Pedro.”
De la început. Fără îndoială.
Nu a existat nicio îndoială de multă vreme.
Dacă nu voi fi cu Pedro, voi fi singură, dar nu cu Albert.
Ei i se pare amuzant
să vină la proces și să facă glume…
Fiindcă, dacă tot vorbesc ei despre sex, despre ce-mi place și…
Nu se punea problema. Decizia mea a fost clară.
Mai întâi, el mi-a acceptat fiicele.
Și a depus eforturi în relația cu mine ca să ne cunoască,
pe mine și pe ele.
Și se purta frumos cu fetele mele.
Spunea: „Nu vreau să-i iau locul lui Rubén,
voi fi doar partenerul tău
și vreau să fiu cineva special pentru ele.”
Îmi spunea: „Nu voi fi unchiul lor, pentru că au deja,
așa că voi fi nenea.
Vreau să știe că sunt un om special, care le va învăța,
le va ajuta și le va fi alături pentru orice.”
A început să trezească în mine ceva ce adormise.
Calitatea de a fi femeie. Stai, apelul se întrerupe.
Se întâmplă rar
să apară noi dovezi
înainte sau în timpul procesului.
Dar, în acest caz, s-a întâmplat ceva ciudat.
Au fost prezentate dovezi
care constau în toate materialele recuperate de pe telefonul Rosei Peral.
Un număr mare de fișiere, mii și mii.
Și au găsit o conversație din 19 aprilie.
Un mesaj vocal trimis de Rosa Peral lui Albert López…
…în care ea i se adresează cu numele de alint.
Acest mesaj, ascultat cu obiectivitate, e înfiorător.
Tontule, ai telefonul închis.
Am fost la Caprabo
și am primit o reducere la PortAventura.
Mă gândeam că, dacă facem asta,
putem să stăm peste noapte la PortAventura în weekendul următor cu fetele.
Ce părere ai?
Dnă Rosa, spuneți-mi despre mesajul ăsta.
N-are nicio legătură cu Albert.
Nu știu de ce se spune că are legătură cu el.
Spun cuvintele astea ca să nu vorbesc urât în fața fetelor.
Spun „tontule”, „prostule”, „prostuțule” și altele.
Dnă Rosa, avem mii de pagini.
Puteți să-mi arătați
o conversație sau un e-mail
în care vă adresați altcuiva cu „tontule”?
Vă spun că mă adresez lor verbal.
Când vorbesc, o spun ca să nu audă fetele.
În ambele telefoane sunt mii de conversații telefonice
și sute de mesaje pe WhatsApp și e-mailuri.
Dacă îmi poți dovedi că-i spune altcuiva „tont”,
poate voi crede că mesajul e pentru altcineva. N-au dovedit.
Experții ne-au explicat, și ne pot arăta cum au făcut-o,
două sau trei lucruri despre înregistrarea audio.
Unul e că GPS-ul telefonului dv. vă plasează la Caprabo
în 19 aprilie 2017,
iar dv. spuneți: „Am fost la Caprabo.”
Apoi, la ora 15:24,
ați încercat să-l sunați pe dl Albert de două ori.
Nu pe dl Manuel, pe dl Albert.
Imediat după acest mesaj vocal,
prima persoană cu care vorbiți e dl Albert.
Înregistrarea audio era în mobilul Rosei,
dar nu făcea parte din nicio conversație,
adică era un fișier audio rătăcit în telefon
și nu avea ceea ce experții numesc „metadate”,
care ne-ar putea da data, ora, locul și toate informațiile.
Avea doar data ultimei modificări a fișierului.
Apărarea a spus
că mesajul ar putea fi de acum trei ani,
dar, întâmplător, pe 19 aprilie,
la momentul mesajului,
a fost localizată chiar lângă un supermarket Caprabo.
Te duci des la Caprabo?
N-aș spune că merg zilnic, dar merg deseori
pentru că e unul lângă școala fetelor mele
și fac cumpărături acolo în drum spre școală
sau când mă întorc.
Avocații apărării știu că această înregistrare audio
în sine nu are valoare,
dar în context, în strategia procuraturii,
are o mare valoare.
Așadar, logic și firesc,
încearcă să arate că nu a fost înregistrată în acea zi.
Și ca să închei subiectul,
ce vreți să spuneți prin „dacă facem asta”?
Nu știu ce a fost atunci.
Cu toate planurile pe care le aveam cu Manu,
probabil era o ieșire cu motocicleta sau…
Ce înseamnă „asta”?
Pentru acuzare, era clar că „asta” era uciderea lui Pedro.
Are multă valoare.
De ce e valoroasă?
Am dezbătut asta la nesfârșit cu colegii mei.
Am analizat fiecare cuvânt.
Are o mare valoare pentru că spune „facem”,
la persoana întâi plural.
Dacă l-ai ucis pe Pedro,
mergi la PortAventura în weekendul următor?
Va trebui să te prefaci, nu?
Dar te duci la PortAventura cu iubitul și complicele tău?
Pare complet ilogic, nu?
Ar trebui să fii un psihopat adevărat.
Și asta nu s-a menționat în niciunul dintre rapoartele psihologice.
Ar fi fost întruchiparea calmului.
Dar nu știm ce înseamnă „asta”. Poate fi orice.
Ar putea fi un grătar.
Am urmărit procesul în fiecare zi, am fost acolo
și, sincer, toate lucrurile spuse de procuror,
printre altele, nu au sens, nu au substanță.
Nimic nu arată că e vinovată. El nu poate arăta nimic cu degetul.
Pentru că ne-am gândit, cel puțin eu,
că nu se va ajunge aici
deoarece soția mea nu se simțea bine.
Era deja în declin.
Toate astea au durut-o foarte tare, văzând că nu pot ieși,
văzând restricțiile, tot ce mi s-a întâmplat,
tot ce s-a spus.
3 FEBRUARIE 2020 PRIMA ZI A PROCESULUI
Soția mea întreba doar: „De ce? De ce e în închisoare? N-a făcut nimic.
De ce e închisă?”
Și, desigur, cum să-i explic dacă mintea ei nu e funcțională?
Oricât i-aș explica și i-aș spune…
trebuie să recunosc că e foarte greu. Pe bune.
Am sunat de dimineață și am întrebat ce face.
A zis că semnele vitale sunt așa și pe dincolo…
I-am spus: „A rezistat o săptămână,
a trecut peste operație. Nu-ți face griji, va fi bine.”
Știi? După tot ce a îndurat, cum să nu…?
Tata mi-a spus că de data asta nu mai poate.
Am tot sunat să văd dacă e mai bine
și m-a rugat să aștept că poate…
Toate alea.
Dar n-a rezistat.
Nu mi-am imaginat așa ceva.
Ceva atât de brusc,
cu mine atât de departe, când eu fusesem mereu aproape de ea.
Uite!
Încă nu înțeleg, sincer.
Nu înțeleg fiindcă sunt aici,
nu acasă ca să văd că ea nu e acolo.
Să mergem mai departe. Dați-mi voie să recapitulez.
Am avut inelul pe 8 aprilie, mesajul vocal de pe 19 aprilie,
în ziua următoare.
La o zi după înregistrarea din 19 aprilie,
dl Albert a cumpărat un telefon Lyca.
Știți la care mă refer, nu?
- Da. - Bine.
Telefonul a fost cumpărat de Albert López pe 20 aprilie.
Adică a doua zi
după ce a primit un mesaj de la Rosa în care ea îi spunea:
„Mergem la PortAventura cu fetele”
și la câteva zile după ce el i-a dat Rosei un inel.
Se pare că pe 20 aprilie
știau că puseseră în mișcare planul criminal
de a-l ucide pe Pedro.
APRILIE 2017
LUNI, 27, MESAJ PE FACEBOOK
Telefonul ăsta e mult mai important
decât pare și, evident, e puțin important
dacă e luat în considerare ca factor izolat.
E important,
pentru că telefonul e folosit doar în două ocazii importante.
În primul rând,
telefonul e cumpărat pe 20 aprilie,
iar imediat după cumpărare sau câteva ore mai târziu,
dl Albert merge într-o zonă compatibilă cu adresa dnei Rosa.
În aceeași zi,
dna Rosa efectuează un apel pierdut la acest număr.
Acest telefon va fi activat doar în noaptea de 1 mai,
iar în noaptea de 2 mai va face două apeluri pierdute.
Pe de o parte, e clar că și-au reluat relația.
Pe de altă parte, există o serie de etape, de circumstanțe
care indică faptul că plănuiau ceva.
Când anchetatorii se întorc după crimă,
când îi suspectează pe Rosa și Albert,
își dau seama că amândoi
au un schimb frenetic de apeluri.
Telefoanele ne spun multe lucruri.
Ne spun, în primul rând,
numărul apelurilor și durata lor, fluctuațiile comunicărilor dintre oameni.
Dar, de asemenea, un telefon îți arată poziția lor,
unde se află apelantul și receptorul în orice moment.
Prin urmare, i-am putea pune pe Rosa și pe Albert împreună
în zone compatibile cu adresa Rosei
de multe ori, când dl Pedro nu era acolo.
Am lăsat fetele și merg spre casă.
Sper că tipul pleacă curând. Te anunț.
Când ajung acasă, mă ocup de rufe și spăl vasele,
iar după ce pleacă, te anunț.
Ce e ciudat la data de 25 nu e doar faptul că se întâlnesc,
ci și mesajele vocale pe care i le trimite ea.
Ceea ce e izbitor la mesajele vocale
e disprețul ei față de Pedro.
Îl ignor puțin și poate va pleca mai devreme.
Vă întreb, vi se pare normal să vorbiți așa despre partenerul dv.?
Și vi se pare un mod potrivit de a vorbi cu cineva
pe care îl invitați acasă, dar cu care n-aveți legătură?
Nu mi s-a părut greșit să încerc să grăbesc lucrurile
pentru că timpul trecea, aveam inelul din 8 aprilie
și tot nu reușeam să-l returnez.
Dar „tipul ăsta” și „Îl ignor puțin”?
E normal să vorbiți așa despre partenerul dv.?
Cum am spus, încercam să grăbesc lucrurile atunci.
Să plece dl Pedro repede?
Voiam să grăbesc lucrurile ca să pot returna inelul.
N-am avut altă ocazie să mă întâlnesc cu Albert ca să-i dau inelul.
25 APRILIE 2017
15 APRILIE 2017
ERAM VESELĂ CĂCI MI OFEREA TOT CE VOIAM, A VENIT LA CUBELLAS,
VOIA SĂ NE CĂSĂTORIM…
DAR ACUM NE CERTĂM ZILNIC.
LA NAIBA.
De aici nu deducem că vă descurcați bine cu dl Pedro.
Ziceți: „Ne certăm zilnic.”
În ziua aia m-am certat sau…
Nu știu dacă „certat” e cuvântul potrivit.
Eram doi oameni
care părăsiseră relațiile anterioare și aveau copii de la alți parteneri.
Vă întrerup. V-ați certat zilnic sau nu?
- Nu. - Deci nu-i spuneți adevărul lui Judit?
Nu spun tot adevărul.
Poate am exagerat pentru că eram furioasă.
E o perioadă cu bucurii și necazuri.
Cu una sau două zile înainte de crimă,
Pedro și-a declarat marea dragoste pentru Rosa,
iar cu patru zile mai devreme e posibil să se fi certat serios. Așa a fost.
Dați-mi voie să citesc.
„Albert nu era prietenos cu toate femeile”, ați spus.
„M-am îndrăgostit de Albert.”
Prietena dv. a zis:
„A ieșit prost între voi doi, iar acum fiecare are viața lui.”
Ia dv. răspundeți, vă rog să fiți atentă la răspuns:
„Nu se știe niciodată.
Dacă și-ar schimba mentalitatea și mi-ar oferi ce vreau,
și dacă n-aș fi cu tipul ăsta…”
Da.
Iar apoi spuneți:
„Imposibilul e doar ceva mai dificil.”
Nu înseamnă că voiam să-l omor sau să-l părăsesc.
M-am despărțit de multe ori de partenerii mei,
dar asta nu însemna…
Într-o relație, poți avea multe certuri.
Pot fi momente când nu ești…
Cine îmi spune că nu se ceartă cu partenerul
sau nu s-a gândit: „Îmi vine să plec de acasă
și să vin mai târziu”…
cine susține asta minte.
15 APRILIE 2017 WHATSAPPUL LUI JUDIT
Noi credem că, după data de opt,
încep să discute
ce ar presupune împăcarea lor.
Asta credem noi.
Credem și că Rosa îi arată lui Albert, cumva,
că Pedro va fi un obstacol
în calea relației lor.
Asta credem noi.
În acest timp, s-au sunat reciproc de 50 de ori până la finele lui aprilie.
E important.
APRILIE 2017
MARȚI: ROSA, DOUĂ APELURI ALBERT, DOUĂ
SÂMBĂTĂ: ROSA, DOUĂ APELURI ALBERT, ȘASE
JOI: ROSA, TREI APELURI ALBERT, TREI
Nu e chiar așa,
deoarece, deși au efectuat 50 de apeluri, doar 31 aveau conținut.
Celelalte sunt apeluri pierdute, în care nu au vorbit.
Dar dacă acuzarea vrea să spună că planul
a avut loc între înmânarea inelului pe 8 aprilie
și mesajul vocal din 19 aprilie,
sunt doar patru apeluri în acea perioadă
care totalizează 30 de minute.
Nu chiar, 28 de minute.
Ar fi trebuit să plănuiască o crimă în acele 28 de minute.
Cred că…
faptul că sunt patru…
sunt patru apeluri
poate însemna că au spus că o fac, dar nu cum o vor face.
Înțelegeți?
Ceea ce conta aici era decizia de a face asta.
Apoi modul de execuție
urma să fie decis în două apeluri sau când se întâlneau pe data de 25.
Sau au aranjat să se întâlnească fără telefoane.
Nu vom ști niciodată.
Poate au comunicat și pe Telegram,
unde nu avem acces la mesaje.
Ideea că nu au mai comunicat
și că era imposibil să-și transmită ceva
poate fi explicată așa.
Adevărul e că nu putem face presupuneri.
Avem nevoie de dovezi,
prin urmare, nu putem admite ipoteze
despre comunicarea prin Telegram sau semnale de fum
sau alte mijloace.
Sau dacă s-au văzut mai des sau mai rar.
Contează dovezile pe care le avem, nu cele pe care nu le avem.
Ultima noapte petrecută cu Pedro
a fost specială pentru mine.
Îmi era greu ori de câte ori fiicele mele mergeau cu tatăl lor.
Așa că Pedro a decis să mă înveselească.
Am ieșit la cină. Ne-am plimbat pe plajă.
Discuțiile despre planificare nu au sens.
Toate lucrurile inventate de procuror
cum că plănuiserăm ceva
nu au niciun sens,
căci în seara precedentă mă plimbam pe plajă
și luam cina și eram deconectată de lume.
Nu are nicio legătură cu ce mi s-a întâmplat a doua zi.
1 MAI 2017, ORA 21:37
Constatăm că au ajuns acasă la 21:37.
Cum? Prin geolocalizarea telefoanelor lor.
Din acest moment, e foarte important
să fim extrem de preciși cu minutele
deoarece este crucial.
La ora 21:51, l-ați sunat pe dl Albert.
- E un apel pierdut. - Da.
Nu a răspuns. De ce l-ați sunat?
Pentru că aveam multe mesaje de la Albert
și nu le puteam citi pe toate.
Era mai ușor să-i spun: „Nu-mi mai trimite mesaje.”
La 21:53, îl sună iar pe dl Albert, iar de data asta au și vorbit.
Adică dl Albert răspunde și vorbesc patru minute.
Aș vrea să știm ce au vorbit,
pentru că ne-ar da cheia celor întâmplate.
Am spus 21:53 și, întâmplător,
zece minute mai târziu, de fapt 11,
dl Albert și-a activat pentru prima dată
telefonul Lyca și a efectuat un apel pierdut către dv.
Poliția și procurorul
au considerat mereu acel apel drept cel în care și-au pus planul în acțiune.
Juriul a considerat că s-a dovedit
faptul că au profitat
de momentul în care el dormea pentru a-l ucide.
Pedro era un om puternic, destul de vânjos.
Nu era un tip ușor de doborât.
Cred că Rosa nu a lăsat lucrurile la voia întâmplării.
I-a dat o substanță ca să-l slăbească, să fie pe jumătate adormit și inconștient.
În orice caz, a fost privat
de capacitatea de a reacționa și de a se apăra când a venit Albert.
Cred că el e cel care a participat activ la crimă.
Ei se bazează, în mare parte, pe mărturia Antoniei.
Antonia e noua parteneră a lui Rubén, fostul soț al Rosei.
E adevărat că în agenda dv., dna Antonia, partenera dlui Rubén,
apărea drept „târfa de Antonia”?
Da, am avut o relație foarte proastă.
Femeia aceea spune
că fiica mai mare a Rosei
a făcut o serie de declarații
compatibile cu un rol proactiv al Rosei în această crimă.
Deoarece fiica cea mare a Rosei era minoră,
în timpul anchetei preliminare a primit un avocat din oficiu,
care, pentru că fata avea dreptul să nu declare împotriva mamei sale,
a considerat că-și poate exercita acest drept.
Mai e ceva ce aș vrea să clarific,
pentru că s-a spus în multe locuri
și creează confuzie.
Mulți spun: „Și fetele ei spun că au văzut-o.”
Sau „Fetele ei au zis.”
Nu. Fiicele mele n-au spus nimic pentru că n-au văzut nimic.
Vreau să fie clar.
Nu înțelegeți greșit. Fiicele mele n-au văzut nimic.
Partenera fostului meu soț, Antonia, a depus mărturie.
Când? Cum?
În plus, vă rog să repetați cuvânt cu cuvânt,
nu o interpretare personală. Vreau cuvintele minorei
când v-a spus despre un incident la care a fost martoră.
- O clipă. - Uite…
Stați puțin.
În acel moment, judecătorul a oprit procedura înțelegând
că, dacă fata nu trebuia să depună mărturie,
era evident că nu trebuia s-o facă direct
sau indirect prin alte persoane
în fața cărora s-ar fi destăinuit în mod inocent.
În cele din urmă, era un mod de a evita interdicția de a depune mărturie.
E inadmisibil ca un martor indirect
să se substituie minorei care nu dorește să depună mărturie.
Îmi pare rău.
Așa că am solicitat curții să-i permită
Antoniei să descrie cum s-a mișcat copilul când l-a imitat pe Pedro.
Mama Emmei
l-a condus pe nenea până jos.
- Dle judecător, obiectez. - Nu. Nu poți comenta.
Nu vorbiți, reprezentați acțiunile cum a făcut fata.
Bine.
În timp ce mima asta, ceea ce era de fapt un întreg discurs, ea și vorbea.
Dacă doar făcea acele gesturi fără să spună ceva, nu însemna nimic.
Un robot, ținut de aici, iar el era un robot care cobora.
Scuzați-mă, nu vă auzim bine.
Sunteți departe de microfon.
- Apropiați-vă. - Mă așez, bine?
Când Antoniei i s-a permis să reproducă gesturile
fără să vorbească,
fără să fie rostite cuvintele,
efectul a fost similar cu cel al unui film mut.
Deși e o problemă foarte serioasă,
situația era un pic comică.
A fost o reprezentare a lui nenea,
zicem „nenea” cu referire la dl Pedro.
A fost pentru o zi anume sau în general?
Ziua evenimentelor.
- Nu mai am întrebări. - Apărarea poate începe.
De unde știi că era pentru ziua aia? Despre ce evenimente e vorba?
Pentru că ea mi-a spus…
Pentru că știu.
Așa mi-a spus ea.
Cu permisiunea dv., e o contradicție cu declarațiile anterioare.
Nu pot permite asta.
Da, de aceea nu se poate accepta
prezentarea doar a unei părți.
Membrii juriului vor ignora cuvintele martorului.
„Nu asculta ce a spus, doar ce a făcut.”
Jurații pot lua în considerare gesturile ei,
nu ce au auzit. Dar au auzit.
Au urmat avertismentul judecătorului
și nu s-au referit deloc
la cuvintele scăpate de martor. E adevărat.
În verdict se spunea
că ea l-a dus jos ca pe un robot și că era dovada
că Rosa îl drogase pe Pedro.
Asta m-a trimis după gratii.
Repet, fiicele mele n-au spus nimic niciodată
pentru că nu au văzut nimic.
Nu se pot concentra pe declarația Antoniei
ca fiind adevărul absolut
pentru că nu ne-am înțeles bine
și nici acum nu ne înțelegem.
Ea a profitat de ocazie ca să-mi influențeze cazul.
Înțelegi?
Ce nu știu
e dacă a înțeles în ce măsură îmi făcea rău.
Și n-a mai putut să retracteze deoarece i s-o fi spus
că ar fi mărturie mincinoasă și ar fi arestată.
UCIDEREA LUI PEDRO
DUPĂ 18 ORE 2 MAI
Marea greșeală a dnei Rosa
a fost să țină mobilul dlui Pedro la ea acasă.
ORA 21:26 IUBITO
Strategia inculpaților
a fost simularea perioadelor de activitate din partea dlui Pedro.
Cum?
De exemplu, prin schimbul de mesaje între Rosa și, zice-se, Pedro.
Amândoi recunosc asta.
Au luat telefonul lui Pedro și au condus mașina acestuia
lângă casa lui Rubén
ca să-l plaseze pe Pedro acolo și să pară că l-a ucis Rubén.
ORA 21:50 OPRIM TELEFONUL, NU VREAU SĂ VIBREZE
Întâmplător, la 21:50, când zice că oprește telefonul,
turnurile de telefonie l-au plasat lângă casa lui Rubén.
- E corect? - Da, corect.
Când am ajuns acasă la Rubén, mi-a spus să trimit mesajele.
Atunci mi-am dat seama
că orice i-a făcut lui Pedro, fie că s-au certat,
l-a lovit sau l-a amenințat pe Pedro,
a vrut să fie incriminat Rubén.
După ce ați închis telefonul lui Pedro,
lângă casa lui Rubén, ce ați făcut?
În acel moment, m-a dus acasă, la mine acasă.
Și mi-a dat cheile mașinii lui Pedro.
Dv. ați condus mașina lui Pedro, iar Albert pe a lui?
Da, l-am urmat pe Albert.
El conducea mașina în față, iar eu îl urmam.
Erați singură, puteați merge la poliție,
puteați suna pe cineva… Ați ales să n-o faceți și să-l urmați.
Dacă aș fi fugit cu mașina, ar fi trebuit să gonesc ca la raliu,
să ajung la poliție și cineva să mă asculte imediat.
- Sunt ipoteze… - Dar sunteți polițistă, nu?
Da, tocmai din cauza asta.
M-am gândit la toate astea.
Dar înainte să ajung eu la poliție, s-ar fi dus la mine acasă.
Deci l-ați urmat. Cât v-a luat să ajungeți acolo?
- Unde v-ați dus? La baraj? - Da.
În plus, știa foarte bine unde se duce.
Știa unde se duce.
A folosit semnalizatorul. Știa unde se duce.
M-am întrebat ce să fac.
Și am așteptat. M-am blocat iar.
Ca în ziua precedentă. N-am știut cum să reacționez,
nu puteam spune: „Fug cu mașina.” Și n-am fugit.
Nu puteam decât să stau pe loc,
să văd cum vine la mine cu două canistre de benzină.
Mi s-a întipărit în memorie.
A deschis portierele și a luat canistrele.
Îmi amintesc că erau mari și roșii.
Am spus: „Aia e benzină.”
Când s-a apropiat, m-am gândit că mă va stropi.
„Dacă o face, pot fugi oricât vreau,
mă poate distruge doar cu o scânteie.”
Am fugit ca să nu mă stropească,
să nu mă rănească.
Pe drum am scăpat totul,
dar nu m-am oprit să iau lucrurile, nici n-am privit în urmă
pentru că mă gândeam doar să fug.
Dacă vrea să mă împuște, să tragă în spate.
A început să meargă pe marginea drumului,
dar Albert a venit cu mașina lui
și i-a spus să intre
sau va ajunge la fiicele ei mai repede decât Rosa.
Pentru apărarea Rosei
a fost crucial că acele chei
au fost atât de aproape de drum,
fiindcă era departe de mașină.
Asta a susținut povestea Rosei
că a fugit spre drum și i-au căzut din buzunar
sau că le avea în mână când fugea.
Locul unde erau cheile mașinii
în apropierea locului evenimentelor
nu are relevanță în estimarea procuraturii
pentru că ne-am gândit
că amândoi s-au dus de bunăvoie la baraj.
Acest lucru e susținut de faptul
că au trebuit să folosească două vehicule pentru a merge la baraj.
Să continuăm, dnă Rosa. Urcați în mașină și încotro mergeți?
În acel moment, m-a dus acasă.
Și mi-a zis să nu spun nimic.
Am zis: „Nu voi raporta mașina, nu-mi pasă.
O mașină e doar o mașină, un obiect, nu-mi pasă de asta,
dar lasă-mă în pace.
Vreau doar să mă lași în pace.”
Pentru ca versiunea Rosei să se potrivească cu toate,
trebuie doar să crezi în frica ei insurmontabilă.
Dacă crezi că Rosa se temea de Albert,
totul se potrivește.
„Mi-e frică.
Nu îndrăznesc să spun nimic a doua zi.
Nu îndrăznesc nici după două zile. Sunt șocată. Sunt paralizată.”
Dar zău așa, în a treia, a patra,
a cincea, a șasea, a șaptea, a opta zi, când ai avut timp să reacționezi,
când mulți colegi se unesc în jurul tău,
când criminaliștii știu că el e implicat
și te pot proteja…
E judecată mult pentru acțiunile ei ulterioare.
Nu există dovezi despre ce s-a întâmplat în acea zi.
Cum am zis: ba a plâns, ba n-a plâns, ba n-a raportat.
Dacă înțelegi că era speriată
de ce ar putea Albert să-i facă ei
sau, mai rău, fiicelor ei, pe care le iubea cel mai mult,
poți înțelege comportamentul ei ulterior.
Unde scrie ce e frica?
Ce e frica? Dacă spune că a simțit o teamă insurmontabilă,
cine poate pune la îndoială, pe baza unor date obiective,
că Rosa nu avea dreptul să se teamă?
Cea mai mare teamă a ei nu era ce putea păți ea sau părinții ei.
Se temea pentru fetele ei.
Cred că își proteja fiicele.
Nimeni nu ia în considerare asta.
Știi ceva? În acel moment, m-am gândit…
ba mai mult, am crezut că e mai important
ca ele să rămână în viață,
să nu fie în pericol,
pentru că adevăratul pericol era el.
Ce mi se putea întâmpla
pentru că am păstrat tăcerea n-a pus pe nimeni în pericol.
Înțelegi?
Totul a dus la confuzie și fiecare are propria interpretare
și propriul interes, pentru că…
Ancheta a început cu mine fiindcă eram cea mai apropiată de victimă.
Nu puteau schimba abordarea.
Au trecut câțiva ani.
S-au scris cărți,
s-au filmat seriale etc.,
dar au rămas multe întrebări fără răspuns.
Și fiecare, în felul său, are o interpretare a evenimentelor.
Dreptatea, iar asta nu se realizează întotdeauna,
a clarificat situația și a fost foarte clar
cine sunt vinovații
și cine e victima.
Unde e planul?
Când a fost conceput?
În ce a constat?
A cui a fost ideea?
Când se va dovedi,
irefutabil,
nu va mai conta ce spun Rosa și Albert.
Ei au plănuit. Dar fără dovezi,
doar cu suspiciuni despre ce ar fi fost
pentru că alternativa nu are sens, atunci…
Noi, cetățenii, percepem infracțiunile prin ficțiune.
Iar ficțiunea, în esență, trebuie să explice.
E o explicație a evenimentelor,
de ce personajele fac ceea ce fac.
În realitate, e imposibil.
Dar sunt convinsă că o persoană are multe răspunsuri
și multe detalii când spune adevărul.
Asta m-a făcut să cred în ea.
Dacă cineva minte cu adevărat,
există viduri fără nicio explicație.
Retorica a fost axată pe Rosa, ca fiind femeia rea, însetată de sânge,
și a fost construită, în opinia mea, nu doar pe baza întrebărilor acuzării,
ci și pe baza prezenței constante în mass-media.
Probabil că am mers prea departe,
pentru că personajul Rosei, persoana ei,
te făcea, fără să vrei, să cazi în clișee.
Am conștiința curată, sincer să fiu.
E adevărat că atât de multă atenție din partea presei
ne poate influența până la un punct.
Au spus multe lucruri oribile.
E groaznic.
Fără să o cunoască.
Singura ei crimă a fost că arăta bine, avea o siluetă frumoasă
și se culca cu cine voia.
Rosa trăiește într-o realitate alternativă,
cu propriile reguli, diferite de cele pentru noi, ceilalți.
Pentru mine e o persoană care nu se oprește din vorbit,
ca un șarlatan de la bâlci
care vinde un leac miraculos, dar care, de fapt, e apă cu săpun.
Și vă spun,
dacă stăm câteva ore singuri cu Rosa,
ne poate convinge că noi suntem ucigașii lui Pedro.
Ea e dna Rosa Peral.
A trecut mult timp
și aș vrea să discut cu fiicele mele,
să petrec timp cu ele.
Aș vrea să știu dacă au îndoieli.
În ziua în care voi vorbi cu ele, le voi spune:
„Dacă într-o zi veți avea vreo îndoială,
ar fi bine să ascultați toate părțile
și să adunați cât mai multe informații.”
Poate că ele nu simt nevoia să mă întrebe, nu știu.
Poate că în viitor vor spune: „Mama a susținut mereu că e nevinovată”
și poate că nici nu au nevoie de o explicație.
Mă interesează doar să mă includă
în planurile lor de viitor.
Sunt prezentă în viețile lor mai mult decât aș fi crezut.
Stai, apelul va fi întrerupt.
Rosa a făcut recurs la sentința de 25 de ani.
Curtea Supremă a confirmat circumstanțele de premeditare.
Mărturia Antoniei a fost anulată.
S-a aflat că inculpații au luat măsuri
ca Pedro să nu se poată apăra,
el fiind atacat acasă „în timp ce dormea sau se odihnea”.
Rosa ispășește acum al șaselea an în închisoarea Mas Enric din Tarragona.
Subtitrarea: Marcel Negrău