Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗАПИС
Привіт. Це Роза.
Як ви знаєте, я дзвоню з в'язниці.
Сподіваюся, завдяки цьому усі побачать, яка я людина,
а не ким мене зробили ЗМІ.
Звісно, мені буде складно
усе пояснити, показати себе.
Наприклад, усе, що я пройшла…
І все це… не знаю, як назвати.
Мене лінчували до, під час і після суду,
і це продовжується зараз, шість років по тому.
Якби це сталося із чоловіком, а не жінкою,
ніхто б не замислювався, чи він мав якісь стосунки.
І, мабуть, вони б спробували знайти ті докази, які треба було шукати.
Бо треба було шукати докази того, що сталося з Педро,
і як саме сталося.
ЦЕ ПЕРШЕ ІНТЕРВ'Ю, ЯКЕ ДАЛА РОЗА ПЕРАЛЬ,
ВІДКОЛИ ЇЇ ЗАСУДИЛИ ДО 25 РОКІВ УВ'ЯЗНЕННЯ
Гей!
Уперед!
- Привіт! - Привітайтеся, я знімаю!
- Привіт! - Привіт!
ЦЕЙ ЗАПИС ЗРОБИВ ПЕДРО РОДРІҐЕС
ЗА ДВА МІСЯЦІ ДО ЙОГО ВБИВСТВА
Пам'ятаю, того року ми поїхали кататися на лижах.
Ми були з Педро.
Пам'ятаю, як молодша дочка трималася мене.
Молодець, крихітко.
Казала: «Мамо, я з тобою».
А старша сказала: «Я поїду з Педро».
Тоді я подумала, що це саме те, чого я хотіла.
Привіт!
Краса.
СПРАВА РОЗИ ПЕРАЛЬ
Тепер про справу поліції Барселони.
Присяжні винесли свій вердикт.
Вони визнали підсудних Розу Пераль і Альберта Лопеса
винними в умисному вбивстві.
Усе почалося в 2017 році,
коли Роза й Альберт, поліцейські й коханці,
задумали вбити Педро Родріґеса,
також поліцейського, з яким Роза була в стосунках.
План привели в дію, коли жертва дізналася про зраду
і стала перешкодою.
Тоді, коли Роза й Альберт вирішили забрати його життя.
У вердикті сказано, що вони накачали й убили,
поклали тіло Родріґеса в багажник
і підпалили машину біля резервуара Фош.
Обоє поліцейських Барселони, заарештовані за вбивство колеги…
…звинувачують одне одного.
Вони визнають, що брали участь у злочині, але лише як співучасники.
Є три робочі версії.
Першу висунуто захисником пані Рози, і в ній пан Альберт - злочинець.
У версії захисту пана Альберта злочинницею називають пані Розу.
І версія обвинувачення - вони обоє були співучасниками.
Історія Рози розпадається,
якщо поглянути на її дії одразу після злочину.
Вона каже, що непереборно боялася Альберта і не наважилася піти в поліцію.
Але Роза поліцейська.
Може, Роза Пераль і не свята, але запевняю вас, вона не вбивця.
Для неї флірт і завоювання,
стосунки - це був певний життєвий цикл.
Вона постійно когось спокушала.
Пан Педро хотів припинити ці стосунки,
а інша сторона, пані Роза Пераль, не погодилася і планувала його вбити.
Не знаю, чи це зробила вона.
Я просто журналіст.
Я знаю, що Роза Пераль не отримала справедливого суду.
Ви підтверджуєте все, що сказали мені?
Чи ви хочете зізнатися,
що цей злочин був диявольським і збоченим доказом кохання,
яке поєднало б вас з Альбертом навічно?
Я нічого не планувала з Альбертом. Я не вбивала Педро.
І я повністю підтверджую все, що сказала.
2 ТРАВНЯ 2017 РОКУ
ДЕНЬ ПІСЛЯ ВБИВСТВА
Мене дещо гнітило із самого початку,
і я це прокручував знов і знов,
бо цього не могло бути.
Було нечесно, що через те, що злочинці
спалили тіло та стерли
будь-які докази способу смерті, це піде їм на користь і затвердять
убивство, а не умисне вбивство.
Оскільки я не можу встановити спосіб убивства,
не можу довести, що був злий намір і це умисне вбивство.
І мене, як прокурора, це мучило.
Вони вважали, що за вбивство покарання легке,
надто несерйозне для цього злочину, і мусили довести, що це умисне вбивство,
щоб вирок був суворіший.
І таким чином вони намагалися побудувати
справу, в якій фігуруватиме умисне вбивство,
і шукали доказів,
які по суті не докази, а лише припущення й підозри.
Не було ні відбитків, ні знарядь убивства.
Тіло жертви не надавало зачіпок.
Зважаючи на все це, що нам було робити?
Ми розширили перспективу
і намагалися знайти другорядні елементи, що дадуть нам дійти висновку.
Оскільки вони другорядні, то мають бути суттєві.
Я це уявляю як стежку з хлібних крихт або дорогу з жовтої цегли.
Дорогу, що веде лише в одному напрямку:
до доказу провини.
ЗАПИС
У суботу я пішла у відділок
і сказала: «Я збираюся все розповісти й покласти цьому край».
Перш за все, мене вразило, що, коли я говорила, мені сказали:
«Ми відведемо вас у камеру». - Я відповіла: «Це помилка.
Я прийшла розповісти вам, що знаю.
Я мовчала, але тепер я хочу розповісти.
Не може бути. Це не може відбуватися зі мною».
Я хвилювалася за своїх дочок.
«Як я скажу, що сьогодні не ночуватиму з ними?»
Я навіть не пам'ятаю, як мене перевели до в'язниці.
Після чотирьох днів без їжі, без душу, без жодного спілкування,
навіть з моїми доньками, без новин ззовні,
провівши в темниці цілих чотири дні,
мене відвели в підвал, який називали карною зоною.
Там карали жінок.
Це не була типова камера для нових в'язнів.
Вони не знали, що зі мною робити.
Я не знала, що я зірка ЗМІ.
Я в ті дні не бачила газет і не дивилася телевізор.
Я хотіла від усього віддалитися.
Ось один з перших ексклюзивів від нашого колеги, Мікеля Вальса.
Це справа так званої «чорної вдови» з поліції.
Розу назвали невірною, нечесною, маніпулятивною та холоднокровною.
Її хлопець - не перша її жертва.
Незалежно від презумпції невинуватості,
ця ось жіночка небезпечна.
В іспанській кримінальній пресі багато справ, якими захоплюються ЗМІ.
Це одна з них.
Молоду вродливу жінку,
сексуально нерозбірливу в юдеохристиянському баченні,
до того ж, ще й поліцейську, звинувачують в убивстві її партнера.
Ми любимо злочини через пристрасть.
Були всі соковиті обставини,
щоб ми жадібно занурилися в цю справу.
Ситуація Рози Пераль дуже ускладнюється.
У в'язниці вона намагалася найняти вбивцю,
щоб убити батька її дочок.
Роза отруїла свого хлопця Педро, перш ніж покінчити з ним.
Вона гарна маніпуляторка.
Вона чарівна людина. Дуже спокуслива.
У той період, який розслідується,
у скількох стосунках вона брала участь?
Кажуть, що їх було троє чи четверо.
Схоже, після того, як її партнер зник,
вона не вчинила нормально - не пішла його шукати.
Чому вона чекала 15 днів, щоб заявити?
Погроз начебто не було…
Вона була головною підозрюваною із самого початку.
Усе вказує на те, що вона вбивця.
Перші висновки -
це умисний злочин, де вона -
маніпуляторка, організаторка і мозок операції.
Я чула по телевізору обурливі речі.
Я чула таке,
що мене шокувало, як таке можна казати.
Мене дивує, що люди говорять про право на інформацію.
На яку інформацію? Що це має бути за інформація?
Бо, ще до суду, я вже…
Люди мене знали.
Знали моє ім'я, моє обличчя.
Вони знали про справу те, що їм було висвітлено.
Так, логічно, людям було дуже складно
очистити свій розум,
перш ніж читати список доказів і все інше.
Дуже складно.
Починається суд присяжних № 25/2019
щодо ймовірного злочину - умисного вбивства.
Звинувачуються Альберт Лопес Феррер і Роза Марія Пераль Віньюела.
Це була найгучніша судова справа за багато років.
Справа була не лише в тому, щоб побачити Альберта й Розу
на лаві підсудних, але й почути, що вони казали, як вони захищалися.
Першого дня я подумав: «Не знаю, як витримаю шість тижнів на цьому суді».
Тому що…
Так і має бути. Це страшна відповідальність.
Тобто, щоб прокурор підписав обвинувальний висновок,
вимагаючи 25 років ув'язнення,
треба сприймати це серйозно.
Ти, так би мовити, руйнуєш громадянину життя.
Суди присяжних завжди викликають певну напругу.
Перш за все, дуже важливий фактор,
у вас дев'ятеро людей,
дев'ять громадян, трохи наляканих,
і тим паче, у справі, яка привернула таку увагу ЗМІ.
У присяжних на обличчях написано: «Що я тут роблю?»
Я б хотіла поділитися з вами
питанням, яке мені часто ставить Роза.
«Мене судять за людей, з якими я спала,
чи за те, чи вбивала я Педро?»
Я хотіла підкреслити важливість проблеми,
яка була характерною для цього суду:
не плутати гріх і злочин.
Сама адвокатка, бачачи, що іншого виходу немає,
знала, що в будь-якому злочині із сентиментальним аспектом
треба вивчати приватне життя.
Тож це гарний захисний слоган,
такий, який чіпляє, але…
з ним далеко не підеш.
Пані Розо, другий етап запитань
щодо ваших стосунків з паном Рубеном, паном Альбертом і паном Педро.
Гаразд? Погляньмо.
Коли у вас почалися сентиментальні стосунки з паном Рубеном?
У 2000-му році.
- У 2000-му? - Так.
- Коли ви одружилися? - У 2013-му.
- Коли народилися ваші доньки? - У 2010-му й 2012-му.
Будучи в стосунках з паном Рубеном ви почали стосунки з паном Альбертом?
Коли… Мої стосунки з Рубеном
були доволі токсичними.
Я познайомилася з Рубеном, коли мені було 16,
він тоді працював у клубі.
Я попросила поставити деякі пісні. Він їх не поставив,
а коли я збиралася піти,
він підійшов і спитав, чи можемо ми ще зустрітися,
чи, може, гулятимемо.
Тож ми почали гуляти разом.
Він приходив до мене до школи.
Іноді забирав мене, бо в нього вже були права.
І він підвозив мене додому.
Або ми зустрічалися на вихідних покататися або сходити в кіно…
Тоді я була дуже закохана і думала, що він кохання мого життя.
Із часом це змінилося.
У нас народилися дівчата, і після цього ми віддалилися.
Наші стосунки розвалилися.
І так, я почала працювати з Альбертом,
почала ходити у 12-годинні зміни з Альбертом,
день за днем, через що почала відчувати приязність
і ми зблизилися.
- У вас були сексуальні стосунки? - Вони були сентиментальні.
Що це означає?
Я знайшла в Альберті того, хто мене слухав,
я відчувала, що він поруч.
Із часом це стало чимось більшим, хоча я не хотіла продовжувати.
Але поки це тривало, я думала:
«Поки що ми друзі з перевагами», -
чи як там це називають.
У нього були власні очікування щодо стосунків, і я їх не поділяла.
Він не хотів сім'ї,
не хотів мати нічого спільного з дітьми,
а для мене, звісно, доньки були на першому місці.
Тож якщо він не хотів нічого із цього приймати,
стосунків не вийшло б.
Тоді, катаючись на мотоциклах,
з'явився Педро.
Це був колега з роботи.
Ми почали їздити кататися,
виникла близькість.
Можливо, було щось спільне?
Знаєте, як…
Як коли люди кажуть:
«Ти помітила, що у них щось спільне?»
Наприклад, як з Педро на Рабассаді.
Я опублікував статтю.
Я був на заправці на трасі Рабассада,
куди їздять мотоциклісти
кататися серпантинами,
і мені показали відеозапис,
як байкер мчить, хоча поліцейський подає сигнал зупинитися.
Поліцейським був Родріґес.
Ми бачимо, як він сідає на мотоцикл
і переслідує байкера.
Він штовхає байкера з мотоцикла
і замахується кулаком.
Збирається вдарити байкера, але відпускає його.
Дехто з колег Педро казав, неформально,
що Педро був… Роза зводила його з розуму.
Тоді Педро мав вирішити, чи піти від своєї дружини
і кинути все, щоб бути з Розою.
Я впевнений, то був вибуховий коктейль,
і там, на Рабассаді, він не впорався зі своїми почуттями.
Я бачила Педро інакше, бо, попри те, що тоді сталося на Рабассаді,
я не вважала його жорстоким.
Він мені допомагав, завжди був розважливим…
У мене тоді був суд щодо порнопомсти.
Я казала: «Слухай, я хочу це забути, лишити позаду».
А Педро казав: «Ні, працюй з адвокатом. Цього не можна так лишати».
Події порнопомсти відбувалися у 2008 році.
23-річна Роза, яку щойно взяли у відділок у Старому місті,
вже кілька місяців мала стосунки із сержантом поліції Оскаром
за спиною свого офіційного партнера, Рубена.
Зрештою Роза захотіла порвати з Оскаром
і він розізлився, сприйняв це погано,
і вирішив відправити фото їхніх сексуальних зустрічей,
де вони фотографувалися.
Він заліз в електронну пошту Рози
і відправив фото всім її контактам.
28 ЛЮТОГО 2008 ВІД: РОЗА ПЕРАЛЬ
КОМУ: УСІМ КОНТАКТАМ ТЕМА: ДИВ. ДОДАТОК
ПРИВІТ, ЦЕ РОЗА. ЩЕ ЗІ ШКОЛИ
Я ЛЮБЛЮ СМОКТАТИ КОПАМ,
ТОЖ ТЕПЕР, КОЛИ Я В ПОЛІЦІЇ, Я СМОКТАЛА КАПРАЛУ
І КІЛЬКОМ ОФІЦЕРАМ.
Я ТРАХАЮСЯ БЕЗ ГАНДОНА, ДЛЯ ВІДЧУТТІВ.
ДЗВОНІТЬ МЕНІ НА…
Його одностайно підтримали високі чини.
Вони думали, що Роза сама надіслала той лист.
Коли я подала скаргу про порнопомсту,
мені одразу подзвонили з поліції,
дзвонили навіть високі чини, і казали:
«Забери скаргу. Ти зіпсуєш йому життя».
«Зіпсую його життя? А він моє не зіпсував?»
«То пусте», - кажуть. - «То вже в минулому».
«Так, але фото досі в обігу».
МІСТО СПРАВЕДЛИВОСТІ
Цей суд відновили, коли Розу Пераль заарештували
за вбивство Педро.
На тому суді вона вже була не жертвою,
а жінкою, звинуваченою в убивстві,
тож її слово нічого не вартувало.
Розслідування провели аби як. Могли б і зібрати докази,
бо вона записала, як підсудний визнавав те, що він скоїв.
Ти дзвониш і просиш забрати скаргу,
але не кажеш, як те фото потрапило до всіх.
- Гаразд, Розо, той імейл розіслав я. - Ти розіслав?
Так. Я його розіслав.
Зрештою, суд закінчився нічим.
Сержанта поліції виправдали, бо не змогли довести,
що це він розіслав відверте фото.
Чи була здатна Роза Пераль відправити те фото всім своїм контактам?
Не знаю. Але вона була здатна вбити Педро.
1 ТРАВНЯ 2017 РОКУ 21:37
Коли ви повернулися додому,
що ви робили?
Коли ми повернулися, я вклала дівчат спати
і ми пішли вниз по одяг, який треба було випрати.
Також треба було
скласти одяг…
Що ще було? Чим ви займалися?
Мені все писав Альберт, казав, що хоче прийти,
поговорити.
Тож, коли Альберт приїхав,
він мені не припиняв писати,
і я відчинила ці двері.
Коли я вийшла, побачила, як він перестрибує паркан.
Він пішов до мене.
На ньому був шарф-труба, рукавички і рюкзак із черенком.
Ненормально приходити із сокирою, задирати сорочку й показувати пістолет.
Він не вийняв його і не приставив до моєї голови,
але пістолет був.
І це було те саме, що приставити його до моєї голови.
Він сказав: «Дай твій мобільний. Віддай мені».
Я віддала, кинувши на землю, і побігла нагору.
Піднявшись, я зачинила за собою двері і почула купу пострілів.
Розо, ви чули такі постріли?
Не такі гучні.
Я пішла до дівчат,
подивитися, чи вони не прокинулися від шуму паркану, дверей, пострілів.
Коли я побачила, що вони сплять, пішла в їдальню і сіла.
Рознервувалася і пішла в кухню випити води.
Я ходила туди-сюди.
І тоді я подумала: «Як не дати йому прийти по мене?
Я його не уникну. Що робити? Вистрибнути з вікна з дівчатами?»
Так. То коли ви відчинили двері?
Коли він сказав спуститися, або він підніметься сам.
Я спустилася. Він мені сказав прибрати. Я спитала: «Що прибрати?»
Він сказав: «Ось».
Я питаю: «Що це? Вода, відбілювач? Що треба прибрати з відбілювачем?»
Я почала прибирати й дивитися навколо, шукаючи Педро,
намагаючись зрозуміти, що то були за звуки.
Але не бачила нічого.
Ні плям, ні Педро, нічого.
Вона заявила, що злякалася Альберта
і не відреагувала, бо не знала, що їй робити.
Вона сказала: «Якби я не була поліцейською,
мої дії нікого б не шокували».
Але ти була поліцейською.
Досить було зателефонувати друзям і сказати: «Так і так».
І вони б приїхали й допомогли.
Але цього не сталося.
Теорія нестерпного страху суперечила тому факту,
що така поведінка тривала багато днів після вбивства,
коли Роза жила у фізичному просторі, у якому не було Альберта.
Це було важко, як на мене.
Було дуже важко
виправдати ці дні без заяви на Альберта.
У тебе в домі охоронна система, ти можеш звернутися до людей,
але вона не сказала ні слова.
Це дуже важко, бо причина того страху
має бути постійно з тобою.
Треба пережити таку ситуацію, як у мене. Інакше вам її не зрозуміти.
Людина, яка пережила таку ситуацію або такий страх,
коли тобі погрожують,
кажуть, що робити…
коли тебе змушують -
звісно, твоя реакція може бути ірраціональною.
Озираючись назад, я вчинила неправильно.
Через це люди мені не вірили.
Або сумнівалися і казали: «Чому вона так вчинила?
Чому не протистояла йому?
Чому не пішла в поліцію, не довірилася їм?»
У мене з поліцією, так би мовити, є досвід,
і за ці роки я встигла зневіритися.
Як із тією порнопомстою.
Через цей досвід я замислилася:
«Чи можу я довірити людям це,
коли мені не допомогли навіть з менш важливою справою?»
Яка вродлива моя дівчинка Яка вона гарна уві сні
Наче маківка серед зелених пшеничних полів
Яка вродлива моя дівчинка
Яка вона гарна уві сні
Наче маківка
Серед зелених пшеничних полів
23 КВІТНЯ 2023 РОКУ ДІМ РОЗИ ПЕРАЛЬ
Вже майже шість років, як Розу посадили. Шість років.
Вона не збожеволіла, нічого не втратила.
Вона наполягає на своїй невинності.
Їй пощастило, що її підтримує батько.
Я щомісяця воджу до неї дівчаток,
і це для неї порятунок.
Батько допомагає мені, як тільки може, а я намагаюся не бути надокучливою.
Звісно, іноді цього не уникнути, бо… бо це нормально, так?
Минуло шість років.
І він допомагає мені, особливо з моїми дочками.
Мама теж допомагала.
Зараз я не кажу, що вона допомагає, бо її вже немає.
Але якби не вони, я б не мала змоги бачитися з доньками.
Усе складно.
Складно щоразу, коли вони приходять,
і, мабуть, думають, що я стороння людина,
а я мушу за цей час
зробити неможливе і влаштувати так, щоб для них цей час був приємним.
Я хочу, щоб вони йшли з бажанням повернутися.
Я завжди боюся, що вони можуть не хотіти повернутися,
або це вороже середовище може їх відлякати.
Вони маленькі дівчата, і на вході до в'язниці їм кажуть: «Зніміть годинник.
Це треба зняти».
Якось одна з них захотіла взяти цукерку. Вона таку скуштувала
і сказала: «Віднесу матусі,
щоб вона теж скуштувала». - Тож вона каже:
«Я їла смачну цукерку, принесу тобі таку».
Принесла, а їй кажуть:
«Ні, ти мусиш її викинути».
Свідки починають давати показання.
Сьогодні почнеться слухання
показань понад 50 свідків, яке триватиме кілька тижнів.
На суді багато свідків,
які бачать Розу жінкою
з кількома складними стосунками з різними чоловіками.
Дійшли висновків, що вона страждала на -
не знаю, як правильно називається ця патологія - антимоногамність.
Вона не може бути з однією людиною,
але незрозуміло, чи це безладність у сексуальних стосунках,
чи поведінка, на яку вона має право.
Роза мала привабливий образ,
і деякі журналісти зізналися мені в тому,
що історія про бійку двох чоловіків не продавалася б
і не була б оригінальною.
А ось історія про чорну вдову
продавалася і приваблювала більшу аудиторію.
Ми дізнавалися про чергових коханців ледве не щотижня.
Про тих, що існували, і про тих, яких їй приписували задля легенди.
Бо це теж було.
Справа не в тому, що преса хотіла розкрити її любовні зв'язки,
а в тому, що люди, причетні до злочину,
були з нею в сентиментальних стосунках.
Мої колеги, яких я поважаю і ціную,
не проявили себе в цій справі тверезо і зважено.
І я так само.
Пам'ятаю, коли її заарештували, я сам видав статтю,
яку, перечитуючи потім, дуже ніяковів, і де я писав:
«Роза Пераль, стриптизерка…»
Вона не була стриптизеркою. Ніколи не була танцівницею в клубі,
не ходила топлес, нічого такого, що про неї казали.
Вони створили персонажа, бо проти мене не було доказів,
а всі докази були проти нього.
Тож єдиний спосіб мене звинуватити - намалювати тим самим пензлем,
виставити мене чорною вдовою.
І вони намагалися створити його навіть під час суду.
Коли всіх свідків питали, чи спали вони зі мною, і чоловіків, і жінок.
У вас були романтичні стосунки з пані Розою?
Ні.
Ви стверджуєте, що у вас був один випадок сексу.
Так, лише один випадок.
Ви знали, чи пані Роза була в той час одружена з кимось іншим?
- Ні. - У вас були сентиментальні стосунки?
В якому сенсі сентиментальні?
- Ви були в неї закохані? - О, ні.
Ні. У той час у пані Рози були інші романтичні стосунки?
Ні.
Ви знали, що потім пані Роза вступила в стосунки з паном Педро?
Так.
Ви знали, у яких стосунках пані Роза,
з ким вона, хто її партнер?
Тоді її партнером був Педро.
Чи були романтичні стосунки між пані Танею і пані Розою?
Любовні стосунки.
- Ні. Ми не лесбійки. - Ні.
Це надає їй ауру фатальної жінки, сексуальної, звабливої жінки,
що створило сприятливий клімат для однієї сторони процесу.
- Мануелю, я мушу спитати. - Добре.
Хіба не правда, що ви з пані Розою часто бачилися?
Що ви маєте на увазі?
Що ви часто займалися сексом.
Ні, лише раз.
Суд не мав дозволяти цьому спливати.
Із ким вона мала інтимні стосунки.
Такого не можна дозволяти.
Коли поліція чи суд прослуховує телефон підозрюваного,
жодні поліцейські записи,
що поза межами розслідування,
не мають розголошуватися.
Вибачте, Ісааме, але я мушу вас запитати.
У вас на той момент був романтичний інтерес до пані Рози?
- Жодного. Я… - А у пані Рози до вас?
- Ні, нічого не було. - Гаразд.
Ні тоді, ні колись іще.
Чи можна було сказати те саме,
не заглиблюючись у її романтичну історію?
Бо це був любовний трикутник з багатьма його супутниками.
Прояснімо ось що. Мене, як представника обвинувачення,
не хвилює приватне життя людини,
те, як вона поводиться.
Але якщо є елементи приватного життя,
які дозволяють нам зрозуміти психологію, що веде до вбивства,
і елементи, що проливають світло на мотиви цього вбивства,
тоді мені цікаво.
Не для того, щоб засуджувати людей чи вчити, як треба жити,
але щоб надати докази вбивства.
Сказати: «Ми просто надавали
ті факти, що розкривали особистість Рози
і пояснювали злочин», -
це те саме, що поєднати гріх і злочин.
Щоб сказати, що людина вбила
іншу людину,
не треба мені показувати її особистість -
надайте доказ убивства.
Лише завдяки детальному висвітленню, як це було під час суду,
як це зробили поліцейські в їхніх заявах,
емоційної траєкторії Рози
і того, як вона розуміє свої особисті й романтичні стосунки,
цей суд відбувався.
Інакше справи б не було.
1 ТРАВНЯ 2017 РОКУ ДЕНЬ ЗЛОЧИНУ
Першого травня
Роза й Педро провели сімейний день у будинку Педро.
Поїхали туди з батьками Рози і її дочками.
Спершу поїхали в Калафель покататися на гірках.
Навіть мене вмовили з'їхати.
Я казав, що це не моє, враховуючи мій вік.
Але зрештою мене вмовили з'їхати з дівчатами.
І пару разів з'їхали Роза з Педро.
Педро з однією дівчинкою, Роза з іншою.
Після обіду ми поїхали до нього додому.
Вони провили день у будинку Педро.
Батько Рози разом з Педро працював у саду.
Я сказала батьку й матері:
«Мі їдемо прибирати. Допоможете?»
Вони завжди на все погоджувалися.
Завжди з усім допомагали.
У моєї мами була хвора спина.
Вона нездужала й сказала: «Ми поїдемо, пообідаємо,
тоді я посиджу з дівчатами, а ви втрьох прибирайте».
Ми дуже старанно вичистили половину двору
і вивезли все сміття.
Працювали, мабуть, до восьмої вечора.
Ідилічний сімейний день,
під час якого Роза Пераль зробила багато фото,
більше, ніж будь-коли.
Для нас дуже жорстоко це так подавати,
але багато з тих фото пані Роза зробила навмисно,
для алібі.
Така наша версія.
Під час розслідування я зрозумів, що у нас немає прямих доказів,
тому цей процес був таким складним.
Усі докази були непрямими.
Ми з колегами дійшли висновку,
що важливо довести, що був план.
Чому? Бо якщо довести, що відбувалося планування,
стає неважливо, хто скоїв сам злочин.
12 СІЧНЯ 2017 РОКУ ЗА 3 МІСЯЦІ ДО ЗЛОЧИНУ
Щоб зрозуміти, як усе відбувалося і чому сталося вбивство Педро,
треба повернутися до січня 2017 року.
Саме тоді Альберт Лопес приїхав до Рози Пераль,
з якою, як він вважав, у нього досі був роман,
і побачив, що вона живе з Педро Родріґесом.
Чи правда, що пан Альберт
приблизно 12 січня 2007 року дізнався про ваш роман з Педро,
і це спричинило конфронтацію між вами та паном Альбертом?
Того дня вони не сварилися,
бо я сказала Педро залишатися в домі і не втручатися в суперечку.
Я влаштував сцену лише із цією людиною через те, що побачив, коли приїхав.
Сцена, яка не вийшла за межі трьох образ,
де я, м'яко кажучи, відшив її, сів на мотоцикл і поїхав.
29 СІЧ. 2017 ВІД: АЛЬБЕРТ ЛОПЕС
КОМУ: РОЗА ПЕРАЛЬ
Ти шльондра! Ти гадки не маєш, що я пережив.
Ненавиджу тебе!
Я кохав тебе і збирався все кинути задля тебе й дівчат.
Тепер я плакав через найгіршу зраду. Більше до мене ніколи не говори!
У відділку всі знають, що ви зробили.
Мені не соромно, що я рогоносець.
Ви огидні. Пишу з відчуттям безпорадності, але я вам ніколи не пробачу.
Якщо я піду зі служби й життя стане мені байдужим,
повір, ви про мене ще почуєте.
Не смій відповідати, повіє!
Цим листам передували 77 листів
від жінки, яка просила мене повернутися і казала, що все не так, як здається.
Усе було очевидно.
Він з'явився біля мого дому, кричав і ображав,
дійшло ледь не до насилля.
- Відтоді я його боялася. - Ясно.
Ви кажете, що боїтеся його, однак я хочу показати наступний лист.
Пан Педро відправив листа о 22:00:05,
і ви через чотири хвилини,
пану Альберту, якого боїтеся,
який погрожував вашому партнеру,
пишете: «Він мене не мав і не матиме,
не помиляйся».
Через 24 хвилини: «Мене мав тільки ти. І я хочу так продовжувати».
Мені збоку дивно,
хоча, мабуть, це узгоджується з психологією,
а психологія підсудних відіграє для нас ключову роль,
те, що пані Роза весь час заперечує
стосунки з паном Педро.
Я боялася сказати, що я з Педро.
Гадала, він піде до Педро і почне непотрібну сварку.
Що про Педро варто розповісти згодом.
Що він із часом заспокоїться.
Припинить бути одержимим мною.
Ви тягли час, кажучи: «Мене мав лише ти, я хочу так і далі»?
Так ви хотіли виграти час у пана Альберта?
Так ви стверджуєте?
Я сподівалася саме на це. Невдало.
Суд ніколи не розглядає і зазвичай негативно оцінює
поведінку жінок, дуже поширену в стосунках.
Які моделі виживання часто зустрічаються
серед жінок у стосунках?
Уникнення.
Прокурор запитав:
«Чому ви не сказали Альберту про Педро?
Ви що, вже виношували злий план?»
«Ні, я не хотіла проблем.
Не хотіла нічого пояснювати Альберту. Крапка».
Це постійно під сумнівом.
Ця стратегія уникнення конфлікту
як спосіб виживання
дуже типова серед жінок у контролюючих стосунках,
під час допитів часто береться під сумнів.
30 СІЧНЯ 2017 РОКУ
27 БЕРЕЗНЯ 2017 РОКУ
АЛЬБЕРТ ЛОПЕС ТИ СЬОГОДНІ БУДЕШ У ВІДДІЛКУ,
УСІ ЗАХОЧУТЬ ПОБАЧИТИ, ЯК МИ ЗУСТРІНЕМОСЯ.
БУДЕШ БОВКАТИ - ПРО ТЕБЕ ВИЛІЗЕ БІЛЬШЕ ЛАЙНА.
Наприкінці березня пан Альберт
намагається відновити контакт з пані Розою, здається, через фейсбук,
але вже з іншим тоном.
АЛЬБЕРТ ЛОПЕС МОЖЕ, КОЛИ ЗУСТРІНЕМОСЯ,
УДАМО, ЩО НІЧОГО НЕ БУЛО?
РОЗА ПЕРАЛЬ
АЛЬБЕРТ ЛОПЕС ЗРОЗУМІВ, ТОБІ НЕ ЦІКАВО.
ЧОМУ ТИ НЕ МЕНЕ РОЗБЛОКОВУЄШ У ВОТСАППІ?
ТВІЙ ПУПСИК ТАКИЙ РЕВНИВИЙ?
НЕ БУДЬ ТАКОЮ, ДУРКО. ТИ Ж ЗНАЄШ, ЩО У МЕНЕ ЗОЛОТЕ СЕРЦЕ.
ЧЕРЕЗ МЕНЕ БІЛЬШЕ КЛОПОТУ НЕ БУДЕ.
ПОВІР, Я ТОБІ НІКОЛИ НЕ БРЕХАВ.
Але на той момент повідомлення не були загрозливими,
не були озлобленими,
вони мені не здавалися
такими, як у січні.
Тоді мені здалося, що його інтонація доброзичливіша.
Ми не можемо оцінити,
чи хотіла в той час Роза продовжити її романтичні чи сексуальні стосунки
з Альбертом.
Ми помітили, що вона змінилася
у квітні, коли їй подарували каблучку.
Тоді ми помітили велику зміну в ній і в ньому.
Згадаймо восьме квітня.
Той день з каблучкою.
Ви навмисно домовилися про зустріч, коли були з подругами?
Я думала, краще не зустрічатися, щоб уникнути непорозумінь,
щоб уникнути того, що сталося раніше,
щоб усе було зрозуміло.
Що сталося? Я йому сказала: «Я не збираюся зустрічатися іншим разом,
але зараз я з подругами,
і зустріч не виглядатиме інтимною, де можуть бути непорозуміння,
тож якщо хочеш підійти привітатися, бо ти зараз на зміні…»
Він, у формі, підходить до неї,
кидає каблучку й каже: «Раптом ти передумаєш».
Щоб погодилася працювати разом.
Бо я кілька разів казав їй
у тих розмовах, про які ви згадували, і вона не вирішила.
Тож я подумав, може, це її переконає.
Каблучка, щоб знову працювати разом.
Так, почати працювати. Може, щось вигоріло б.
Каблучка була символом.
Вона означала: «Я згоден на все.
Тепер не так, як раніше.
Я це роблю перед твоїми подругами.
Тепер це каблучка, символ найвищої відданості.
Тієї, яка передбачає сім'ю, дітей».
І вона сиділа з двома каблучками.
Ледь не найшокуючим в усьому судовому процесі був факт,
що її подруга свідчила, як Роза пила каву
і сиділа з обручками на обох руках.
Одна від Педро, інша від Альберта.
Вона прийняла рішення?
«Я погоджуся і покину Педро».
«Я поверну каблучку Альберту».
Ні. Тоді ні.
Вона не сказала:
«Гадаю, Педро кращий», - чи щось таке?
Зрештою, так, вона обрала Педро.
Розкажіть нам. Що вона сказала?
Якими словами вона сказала: «Я обираю Педро»?
Дослівно?
Якомога дослівніше.
«Він краще одягається і трахається».
- Перепрошую? - «Він краще одягається і трахається».
Ні, це неправда.
Це неправда. Вони мене все питали:
«Що ти робитимеш?» - Звісно, таке питання було.
Я сказала: «Залишуся з Педро».
Одразу. Сумнівів не було.
Сумнівів не було вже давно.
А якщо не з Педро, то буду сама, але не з Альбертом.
Вона вирішила розважитися -
прийти в суд і жартувати…
Оскільки вони говорили про секс,
про те, що я люблю…
Сумнівів не було. Ні.
Моє рішення було чітким. Перш за все, він прийняв дівчат.
Він докладав зусиль до стосунків, до мене, до пізнання мене,
до пізнання дівчат.
І він добре чинив щодо дівчат.
Казав: «Я не хочу займати місце Рубена,
я буду просто твоїм партнером
і хочу бути кимось особливим для них».
Казав: «Я не буду їм дядьком, бо дядьки в них уже є,
я буду для них "Педро".
Хай вони знають, що я - хтось особливий, хто вчитиме їх,
допомагатиме, підтримуватиме в усьому».
І він почав пробуджувати в мені те, що давно заснуло.
Відчуття, що я жінка. Чекай, зараз роз'єднає.
На суді рідко трапляється,
щоб нові докази з'являлись
перед судом чи під час нього.
Але в цьому випадку сталося дещо цікаве.
У суді надавали докази,
що складалися з усіх матеріалів, вилучених з телефону Рози Пераль.
Велика кількість файлів, тисячі й тисячі.
І серед них знайшли розмову 19 квітня.
Голосове повідомлення Альберту Лопесу від Рози Пераль…
…де вона до нього звертається на пестливе ім'я.
Це повідомлення об'єктивно лякає.
Дурко, твій мобільний вимкнений.
Я ходила в «Каправо»
і потримала знижку в аквапарк «Порт Авентура».
Я подумала, якщо ми це зробимо,
підемо у «Порт Авентуру» наступними вихідними, заночуємо
з дівчатами. Що скажеш?
Пані Розо, розкажіть про це голосове.
Воно не стосується Альберта.
Я не знаю, чому його з ним пов'язують.
Я вживаю багато таких слів, щоб не лаятися біля дочок.
Я кажу «дурко», «дурник», «бовдур» і ще багато чого.
Пані Розо, у нас тисячі сторінок. Тисячі.
І я питаю, чи можете ви вказати одну,
хоч одну розмову чи лист,
де ви кличете дурком когось, крім Альберта?
Кажу вам, я це вживаю усно.
Коли розмовляю, щоб дочки не чули лайок.
В обох їхніх телефонах тисячі телефонних розмов,
сотні листувань у вотсаппі та імейлів.
Якщо ви доведете, що вона ще когось називає дурком,
можливо, я подумаю, що це було до іншого.
Це не довести.
Експерти встановили, і нам можуть показати нам запис, як вони це зробили,
дві чи три речі щодо цього аудіозапису.
Перше. GPS вашого телефону 19 квітня 2017 року
показував «Каправо»,
і потім ви кажете: Я ходила в «Каправо».
Друге. О 15:24
ви двічі намагалися подзвонити пану Альберту.
Не пану Мануелю, а пану Альберту.
І відразу після цього записали те голосове,
і першою людиною, з якою ви говорили, був пан Альберт.
Цей аудіозапис був у телефоні Рози,
але він не був частиною розмови,
це був окремий аудіозапис на пристрої
і він не мав того, що експерти називають метаданими -
даних, де містилися б дата, час, місце і вся така інформація.
Там була лише дата останньої зміни файлу.
Захист казав,
що тому запису могло бути три роки,
але так сталося, що 19 квітня, у день, яким датовано файл,
її було геолоковано біля супермаркету «Каправо».
Ви часто ходите в «Каправо»?
Не скажу, що щодня, але дуже часто,
бо він біля школи моєї доньки,
і я там скуповуюся дорогою до школи
або після неї.
Адвокати захисту знають, що цей аудіозапис
сама по собі не має цінності,
але в контексті стратегії обвинувачення
він дуже цінний.
Тож абсолютно логічно,
що вони намагаються довести, що запис зроблено не того дня.
І на завершення,
що означає «якщо ми це зробимо»?
Я не знаю, що це могло бути.
У нас із Ману завжди була купа планів.
Можливо, катання на мотоциклах або…
Що за «це»?
Для обвинувачення було ясно, що «це» - убивство Педро.
Звісно. Це дуже цінно.
Чому це цінно?
І я нескінченно обговорював це з колегами.
Я аналізував кожне слово до нудоти.
Це має велике значення, бо вона каже «ми зробимо»,
у першій особі множини.
Але якщо ти вбила Педро,
ти поїдеш на вихідні у «Порт Авентуру»?
Доведеться прикидатися, правда?
Але ти їдеш у «Порт Авентуру» з коханцем і співучасником?
Це абсолютно нелогічно, так?
Тут треба бути справжнім психопатом.
А в її психологічних звітах не було зазначено нічого такого.
Це було б втіленням холоднокровності.
Але ми не знаємо, що воно за «це». Та що завгодно.
Може, барбекю.
Я щодня дивився процес, ходив на нього,
і, чесно кажучи, усе, що казав прокурор,
Ніщо із цього не мало жодного сенсу.
Ніщо не вказувало на її провину. Ніщо не казало: «Це воно».
Бо ми думали, принаймні я,
що це не зайде так далеко,
бо моя дружина почувалася не дуже.
Вона занепала.
Їй було дуже боляче бачити, що я не можу вийти,
бачити ці обмеження, усе, що зі мною сталося,
усе, що казали.
3 ЛЮТОГО 2020 РОКУ ПЕРШИЙ ДЕНЬ СУДУ
Моя дружина постійно повторювала: «Чому?
Чому вона у в'язниці? Вона не винна.
Чому її посадили?»
І звісно, як я міг пояснити, якщо її розум уже не був ясний?
Скільки б я їй не пояснював і не розповідав…
Усе це дуже важко. Насправді.
Я дзвонила вранці й питала, як вона.
Він відповідав: «Життєві показники такі…»
Я казала: «Вона тримається вже тиждень,
вона перенесла операцію. Не хвилюйся, вона впорається».
Після того, що вона перенесла, як вона може…
І тут батько каже: «Вже ні».
Я дзвонила й дзвонила, дізнатися, чи їй стає краще,
а він просив мене зачекати, казав, може, вона ще…
Ось так.
Вона не пережила.
Я не уявляла нічого такого.
Такого раптового,
а я так далеко, коли маю бути поруч із матір'ю.
Поглянь!
Я досі не можу цього збагнути.
Не можу збагнути, бо я тут,
а не вдома, і не бачу, що її там уже немає.
Продовжимо, пані Розо.
Дозвольте підсумувати.
У нас восьмого квітня каблучка і 19 квітня голосове.
До наступного дня.
До дня після запису, датованого 19 квітня.
Пан Альберт купує телефон «Лайка».
Ви розумієте, про який я телефон?
- Так. - Добре.
Цей телефон Альберт Лопес придбав 20 квітня.
Це на наступний день
після повідомлення від Рози,
«Ходімо в "Порт Авентура" з дочками»
і через кілька днів після того, як він дав Розі каблучку.
Отже, схоже, що 20 квітня
вони знали, що запустили свій злочинний план
позбавити Педро життя.
КВІТЕНЬ 2017 РОКУ
ПОНЕДІЛОК, 27 ФЕЙСБУК
Цей телефон набагато важливіший,
ніж може здатися, і звісно, сам по собі
він несе мало цінності.
Він важливий,
бо ним користувалися лише у двох важливих і пов'язаних випадках.
Перший.
Телефон куплено 20 квітня,
і одразу після купівлі, або впродовж кількох годин,
пан Альберт їде в район неподалік від дому пані Рози.
Того ж дня
пані Роза зробила виклик на цей номер і відбила.
І цей телефон буде активовано
лише вночі 1 травня,
а в ніч на 2 травня він зробить два пропущені дзвінки.
З одного боку, очевидно, що вони відновили свої стосунки.
З іншого боку, є низка віх, обставин,
які вказують на те, що вони щось планували.
Коли слідчі повернуться після злочину,
щойно вони запідозрять Розу й Альберта,
зрозуміють, що обоє
скажено обмінювалися дзвінками.
Телефони говорять багато про що.
Вони показують, по-перше,
кількість дзвінків і їхню тривалість,
коливання зв'язку між людьми.
Але також телефон показує розташування,
де в певний час знаходяться обидва абоненти.
Тож ми бачили, як Роза й Альберт перебували разом
у місцях поблизу адреси Рози
багато разів, коли пана Педро не було.
Я висадила дівчат і їду додому.
Сподіваюся, він скоро піде. Я дам знати.
Приїхавши додому, я займуся пранням і помию посуд,
і щойно він піде, наберу тебе.
Що цікаво, 25-го вони не тільки зустрілися,
але вона ще й відправила голосове.
У цьому голосовому вражає, яке презирство
вона виказує до Педро.
Я його трохи поігнорую, і, можливо, цей піде раніше.
Я питаю вас, чи здається вам доречним так говорити про свого партнера?
І чи здається вам доречним спосіб так говорити з кимось,
кого ви кличете додому, стверджуючи, що не хочете бачити?
Мені не здавалися дивними спроби все прискорити,
бо час ішов, каблучка була у мене з восьмого квітня,
і я її ще не мала нагоди повернути.
А казати «цей» і «трохи його поігнорую»?
Чи нормально так казати про свого партнера?
Як я сказала, я намагалася все прискорити.
Тобто швидше випхати пана Педро?
Тоді я хотіла прискорити події, щоб віддати каблучку.
У мене не було іншої нагоди зустрітися з Альбертом і повернути її.
2017 РІК 25 КВІТНЯ
2017 РІК 15 КВІТНЯ
РОЗА ПЕРАЛЬ: Я БУЛА ТАКА ЩАСЛИВА,
ВІН ДАВ МЕНІ УСЕ, ЧОГО Я ХОТІЛА,
ХОТІВ ОДРУЖИТИСЯ…
АЛЕ ТЕПЕР МИ ЩОДНЯ СВАРИМОСЯ
ЮДІТ: ДІДЬКО.
Тут не видно, щоб у вас із паном Педро все було добре.
Ви кажете: «Ми щодня сваримося».
Тоді ми посварилися чи…
Не знаю, чи правильно назвати це сваркою.
Ми були двома людьми,
у яких раніше були стосунки, і які мали дітей від інших партнерів.
Дозвольте перебити. Ви сварилися щодня чи ні?
Ні.
То ви своїй подрузі Юдіт сказали неправду?
Не те, щоб неправду.
Може, я перебільшила, бо була зла.
Це період злетів і падінь.
За день-два до злочину
Педро міг звеличувати своє велике кохання до Рози,
а за чотири дні до того у них могла бути серйозна криза.
Ось так.
Дозвольте читати далі.
«Альберт не з усіма жінками був такий люб'язний», - писали ви.
«Я втратила від нього голову».
Ваша подруга сказала:
«У вас щось пішло не так, і тепер у вас обох свої життя».
Ви відповіли, і прошу звернути увагу:
«Тут невідомо.
Якби він змінив спосіб мислення і дав мені те, чого я хотіла,
а я б не була із цим хлопцем…»
Так.
І тоді ви кажете:
«Неможливе - це просто складніше, ніж зазвичай».
Це не означає, що я хотіла його вбити чи покинути.
Я багато разів рвала зі своїми партнерами,
і це не означало…
У стосунках буває багато суперечок.
Бувають моменти, коли ви не…
І хто скаже, що не свариться з партнером,
що не думав: «Сьогодні я піду додому, заберуся звідси, а потім повернуся…»
Той, хто так каже, бреше.
15 КВІТНЯ 2017 РОКУ ВОТСАПП ЮДІТ
Ми це бачимо так, що після восьмого вони починають теоретизувати,
що означатиме, якщо вони знову будуть разом.
Ми так вважаємо.
Ще ми вважаємо, що Роза якимось чином показує Альберту,
що Педро стане перешкодою
у відновленні їхніх стосунків.
Так ми вважаємо.
І під час цього у них до кінця квітня відбувається близько 50 телефонних розмов.
Це важливо.
РОЗА - АЛЬБЕРТ (КВІТЕНЬ 2017)
ВІВТОРОК, 4 РОЗА 2 ДЗВІНКИ, АЛЬБЕРТ 2 ДЗВІНКИ
СУБОТА, 8 РОЗА 2 ДЗВІНКИ, АЛЬБЕРТ 6 ДЗВІНКІВ
Це не зовсім так,
бо, хоча дзвінків і було 50, з розмовами були лише 31.
Інші були пропущені, там не розмовляли.
Але якщо обвинувачення хоче сказати, що планування
відбувалося між каблучкою восьмого квітня
і голосовим 19 квітня,
то в цей період було лише чотири дзвінки
загальною тривалістю 30 хвилин.
Не зовсім так, 28 хвилин.
Тож вони мали спланувати вбивство за ці 28 хвилин.
Слухайте, я думаю…
Той факт, що було чотири…
Ті чотири дзвінки
могли означати «я це зроблю»,
а не «як саме я це зроблю».
Я зрозуміло висловлююся?
Тут головне, що тоді було прийнято рішення.
А як вони це зроблять -
це вирішиться хоч за два дзвінки, хоч за зустрічі після 25-го.
Або вони могли домовитися про зустріч без телефонів.
Нам невідомо.
Може, вони ще спілкувалися в телеграмі,
де ми не маємо доступу до повідомлень.
Тож ідею, що вони більше не спілкувалися
і не мали способу комунікації,
можна пояснити таким чином.
Правда в тому, що ми не можемо спекулювати припущеннями.
Нам потрібні докази,
тому ми не можемо приймати гіпотези
те, що вони спілкувалися через телеграм чи димовими сигналами,
чи ще якимось чином.
І чи бачилися вони частіше чи рідше.
Рахуються ті докази, які у нас є, а не яких немає.
Останні вечір, який я провела з Педро,
був для мене особливим.
Мені було важко щоразу,
коли мої доньки були зі своїм батьком.
Тож Педро вирішив мене підбадьорити.
Ми пішли повечеряти. Гуляли пляжем.
Розмови про планування вбивства безглузді.
Усе те, що вигадав прокурор,
що ми планували вбивство,
не має сенсу,
коли за день до того я гуляла з ним пляжем
і вечеряла, відділившись від світу.
Нелогічно події наступного дня пов'язувати зі мною.
1 ТРАВНЯ 2017 РОКУ 21:37
Ми встановили, що вони повернулися додому о 21:37.
Як? За геолокацією телефонів.
Після того, і це дуже важливо,
ми все визначили з точністю до хвилини,
бо це було критично.
О 21:51
ви подзвонили пану Альберту.
- Це був пропущений. - Так.
Він не відповів.
- Так. - Навіщо?
Бо у мене було дуже багато повідомлень від Альберта
і я не могла їх прочитати.
Легше було подзвонити йому і сказати: «Годі писати».
О 21:53 вона знову дзвонить пану Альберту, цього раз з розмовою.
Тобто пан Альберт відповідає і вони розмовляють чотири хвилини.
Хотів би я знати, про що вони говорили,
бо це дало б нам розгадку до того, що трапилося.
Ми стверджуємо, що о 21:53, і потім,
десять хвилин по тому, а точніше, 11,
пан Альберт уперше активував
свій телефон «Лайка» і відправив вам виклик.
Поліція і прокурор
весь час позначали цей дзвінок як той, що запустив план у дію.
Присяжні вважали доведеним,
що для вбивства вони скористалися
моментом, коли він спав чи відпочивав.
Педро був чоловіком сильним, кремезним.
Його не так просто було вирубити.
Я вважаю, Роза не захотіла лишати все на волю випадку.
Вона дала йому якусь речовину, щоб його зморило й він був непритомний.
У будь-якому випадку, його позбавили
можливості реагувати й захищатися,
коли прибув Альберт.
А я вважаю, він був людиною, яка брала в убивстві активну участь.
Вони це роблять переважно за свідченнями Антонії.
Антонія - нова партнерка Рубена, колишнього чоловіка Рози.
Чи правда, що у вашому списку контактів пані Антонія, партнерка пана Рубена,
записана як «Сука Антонія»?
Так, у нас були дуже погані стосунки.
І ця жінка каже,
що старша донька Рози
зробила низку заяв,
начебто Роза мала у злочині активну роль.
Оскільки старша донька Рози була неповнолітньою,
під час попереднього слідства їй призначили державного захисника,
який, оскільки дівчинка мала право не свідчити проти матері, вирішив,
що їй варто скористатися цим правом.
Є ще дещо, що я хотіла би прояснити,
бо це говорилося в багатьох шоу і багатьох місцях,
і це створює плутанину.
Багато хто каже: «Навіть її доньки казали, що бачили її».
Або «Її дочки сказали».
Ні. Мої доньки нічого не сказали, бо нічого не бачили.
Я хочу, щоб це було ясно.
Не плутайте. Мої доньки нічого не бачили.
Партнерка мого колишнього, Антонія, це вона давала такі свідчення.
Коли? Як?
Крім того, я прошу вас повторити дослівно,
а не переказувати своїми словами. Що вам дослівно сказала
її дочка, розповідаючи, що бачила інцидент?
- Хвилинку. - Слухайте…
Ні, чекайте.
У цей момент суддя зупинив свідчення,
розуміючи,
що, якщо дівчинка не мусить свідчити,
очевидно, вона не мусить свідчити ні прямо,
ні опосередковано через іншу особу,
якій могла невинно довіритися.
Бо це був спосіб обійти заборону давати свідчення.
Неприпустимо свідчити зі слів неповнолітньої,
позбавивши її права не давати свідчення.
Я перепрошую.
Тож я попросив суд дозволити Антонії
описати, як рухалася дитина, коли наслідувала Педро.
Мама Емми
вела Педро сходами вниз.
- Ваша честь, я протестую. - Ні. Коментувати не можна.
Не коментуйте, а показуйте дії дівчинки.
Гаразд.
Поки вона це імітувала,
а це була ціла промова, вона говорила.
Якби вона просто жестикулювала, не говорячи,
це б нічого не дало.
Робот, якого тримали тут,
і він був роботом, що спускався.
Вибачте, ми вас погано чуємо.
Ви далеко від мікрофона.
- Підійдіть… - Я сяду, добре?
Коли Антонії дозволили відтворити жести,
не говорячи,
не промовляючи слів,
ефект був такий, наче дивишся німе кіно.
І хоча це дуже сумна й серйозна справа,
ситуація була трохи комічна.
Коли ми говоримо про це наслідування,
як дівчинка показувала пана Педро,
мова про конкретний день чи взагалі?
Це був день подій.
- Добре. Питань більше не маю. - Дякую. Захисту слово.
З вашого дозволу. Звідки вам відомо, що це день подій?
І яких подій?
Вона мені сказала…
- Це… - Я це знаю.
Вона мені сказала.
- Дозвольте… - Це…
Це суперечить попереднім заявам.
Я не можу дозволити.
Так, саме тому не можна цього дозволити,
бо представлена лише одна частина заяви.
Члени журі проігнорують слова свідка.
«Не зважайте на її слова, лише на жести».
Присяжні мали враховувати її жести,
але не те, що вони чули. Але ж вони чули.
Вони послухалися попередження судді
і зовсім не опиралися
на випадково промовлене свідком. Це правда.
У вироку було сказано,
що вона його спускала, наче робота, і це доводило,
що Роза накачала Педро.
Саме через це мене посадили.
І я повторюю, мої дочки не могла нічого казати,
бо вони нічого не бачили.
Не можна зосереджуватися на заяві Антонії,
вважаючи її абсолютно правдивою,
бо ми із цією жінкою не ладнали
і не ладнаємо тепер.
Вона просто скористалася нагодою завдати мені шкоди. Звісно.
Розумієш?
Хіба що не знаю,
чи розуміла вона, наскільки мені шкодить.
І вона не могла забрати слова назад, бо їй сказали,
що це буде неправдивим свідченням і її посадять.
УБИВСТВО ПЕДРО
18 ГОДИН ПО ТОМУ 2 ТРАВНЯ
Великою помилкою пані Рози
було те, що вона тримала телефон пана Педро у себе вдома.
ПЕДРО РОДРІҐЕС. 21:26 ЛЮБАААА
Стратегія обвинувачених полягала
в тому, щоб удавати періоди активності пана Педро.
Як вони це робили?
Наприклад, обмінюючись повідомленнями між Розою та нібито Педро.
Вони обоє це визнають.
Вони взяли телефон Педро і відвезли машину Педро
до будинку Рубена,
лишивши Педро там, щоб виглядало, наче його вбив Рубен.
ПЕДРО. 21:50
ВИМКНУ ТЕЛЕФОН, ЩОБ НЕ ВІБРУВАВ
Так вийшло, що о 21:50, коли він пише, що вимикає телефон,
мобільна вишка засікає його біля дому Рубена.
- Усе так? - Так.
Коли ми приїхали до дому Рубена, він сказав відправити ті повідомлення.
Тоді я зрозуміла,
що все, що він зробив Педро, чи вони сварилися,
чи він ударив чи погрожував Педро,
він хотів звалити це на Рубена.
Пані Розо, після вимкнення телефона Педро біля дому Рубена, що ви зробили?
Тоді він вже відвіз мене додому, до мене.
Дав мені ключі від машини Педро.
І ви поїхали на машині Педро, а Альберт на своїй, чи як?
Так, я їхала за Альбертом.
Він їхав попереду, а я - одразу за ним.
Тоді ви були самі й могли поїхати в поліцію,
подзвонити комусь…
Але ви не стали і їхали за ним.
Якби я збільшила швидкість, то хіба що, ведучи як на перегонах,
діставшись до відділка, і якби мене хтось одразу вислухав…
- Усі ці припущення… - Але ж ви сама поліцейська, так?
Так, саме тому.
Звісно, я розглядала всі ці ідеї.
Але перш, ніж я б дісталася відділка, він би приїхав до мене додому.
Тож ви їхали за ним. Скільки це зайняло часу?
- Ви поїхали до резервуара? - Так.
Він чудово знав, куди їде.
Це було видно,
бо він увімкнув поворотник, тобто дорогу знав.
Я подумала: «Що мені тепер робити?»
І я чекала. Я знову завмерла.
Як і за день до того. Я не знала, як реагувати. Не могла сказати:
«Зараз я втечу на машині». - Ні.
Я могла лише чекати
й дивитися, як він іде до мене з двома каністрами.
Це врізалося в моїй пам'яті.
Він відчинив двері й узяв каністри,
червоні й великі.
Я сказала: «Ого, схоже на бензин».
Коли він підійшов, я подумала: «Він мене обіллє.
І якщо так, я можу бігти скільки захочу,
але він мене прикінчить однією іскрою».
Я побігла, щоб він мене не оббризкав
і не нашкодив мені.
Дорогою я все губила,
але не зупинялася підбирати чи озиратися назад,
бо думала лише про те, як утекти.
Якби він стріляв, то стріляв би мені в спину.
Вона пішла дорогою, але Альберт під'їхав на своїй машині
і сказав їй сісти,
бо він дістанеться її дочок раніше за неї.
На захист Рози,
було важливо, що ті ключі
були так поряд з дорогою,
і так далеко від машини.
Це підтверджує розповідь Рози,
що вона побігла до дороги й вони випали з її кишені
або вона тримала їх у руці, коли бігла.
Місцезнаходження ключів від машини
поблизу місця подій,
на думку обвинувачення, не має жодного значення,
бо ми вважали,
що вони обоє вирушили до резервуара добровільно.
Це підтверджується тим фактом,
що вони поїхали туди двома машинами.
Пані Розо, продовжимо. Ви сіли в машину. Куди поїхали?
Тоді він повіз мене додому.
І сказав не казати ні слова.
Я сказала: «Я не заявлятиму про машину, мені байдуже.
Машина - це просто машина, це річ, мені все одно,
але дай мені спокій.
Я хочу, щоб ти мене не чіпав».
Усе, що потрібно, щоб версія Рози
була правдоподібною, -
це повірити в непереборний страх, який вона пережила.
Якщо ви вірите, що Роза так боялася Альберта,
усе виходить.
«Я боюся.
Я не смію нічого сказати наступного дня.
Я не наважуся нічого сказати через два дні. Я в шоці. Я паралізована».
Ну облиште, а на третій, четвертий,
п'ятий, шостий, сьомий, восьмий день, коли ти вже мала час відреагувати,
коли навколо тебе гуртуються стільки колег,
коли відділ убивств дізнається, що він причетний
і може тебе захистити…
Її часто засуджують за вчинки опісля.
Оскільки немає доказів того, що сталося того дня.
Як я вже казала, засуджують за те, що плакала, що не плакала,
що не доповіла.
Якщо ви зрозумієте, що вона боялася того,
що Альберт міг заподіяти їй,
або, що гірше, донькам, яких вона любила понад усе,
ви зрозумієте її поведінку після події.
Де написано, що таке страх і який він?
Що таке страх?
Якщо вона каже про нездоланний страх,
хто може сумніватися на основі об'єктивних даних,
що Роза не мала права відчувати цей страх?
І найбільше вона боялася не за себе й не за батьків.
Вона боялася за своїх дочок.
Особисто мені здається, що вона захищала своїх дочок.
Ніхто цього не враховує.
Знаєш що? На той момент я думала,
що зараз найважливіше,
щоб вони лишилися живі,
не перебували в небезпеці,
Бо він становив справжню небезпеку.
Думка про те, що може статися зі мною,
якщо я мовчатиму, нікого не наражала на небезпеку.
Розумієш?
Усе це призвело до плутанини і кожен інтерпретував по-своєму,
виходячи зі своїх інтересів.
Адже слідство почалося з мене, бо я була найближчою до жертви.
Ракурс не змогли змінити.
Минуло кілька років.
Вже написали книги,
зняли серіали і так далі,
але досі багато питань не мають відповідей.
І кожен інтерпретує ті події за своєю манерою.
Справедливість не завжди досягається,
але було чітко визначено,
хто дійсно винен,
а хто жертва.
Де план?
Коли він сформувався?
Із чого він складався?
Чиєю був ідеєю?
Коли це доведуть,
беззаперечно,
тоді буде байдуже, що каже Роза чи Альберт.
План їхній. Але якщо це не доведено, а є самі підозри того, що могло статися,
бо альтернатива не має сенсу, тоді…
Ми, громадяни, сприймаємо злочин через вигадку.
А вигадка, по суті, має пояснювати.
Це пояснення подій,
чому персонажі роблять те, що роблять.
У реальності це неможливо.
Але я впевнена, що людина має багато відповідей
в усіх подробицях, коли розповідає правду.
Саме тому я в неї і повірила.
Бо якщо людина насправді бреше,
є багато білих плям без пояснень.
Ця історія зосереджується на Розі як на злій, кровожерливій жінці,
і, на мій погляд, вона побудована не лише на питаннях обвинувачення,
але й на її довгій присутності в ЗМІ.
Мабуть, ми зайшли надто далеко,
бо персонаж Рози, її персона,
мимоволі спокушають вас вдаватися до кліше.
У мене чиста совість, чесно.
Це правда, така увага ЗМІ
до певної міри може мати вплив.
Усе те, що вони говорили - це просто жахливо.
Вони ж її зовсім не знають.
Її єдиний злочин був у тому, що вона вродлива, з гарною фігурою
і спала з ким їй заманеться.
Роза живе в альтернативній реальності
зі своїми правилами, відмінними від тих, що діють для інших.
Мені вона здається людиною, що ніколи не замовкає,
подібно до шарлатана на ярмарку,
який продає чудодійні ліки,
а насправді це мильна вода.
І, скажу вам,
якщо ми проведемо дві-три години з Розою наодинці,
вона нас переконає, що це ми вбили Педро.
Така пані Роза Пераль.
Минуло багато часу,
і я б хотіла поговорити з моїми доньками,
провести з ними час.
Хотіла б я знати, чи мають вони сумніви.
Коли я з ними говоритиму, скажу:
«Якщо у вас є якісь сумніви,
вам варто вислухати всі сторони
і зібрати якомога більше інформації».
Можливо, вони не відчувають потреби питати мене. Не знаю.
Може, в майбутньому вони скажуть: «Моя мати завжди казала, що невинна», -
і, можливо, їм не потрібні пояснення.
Для мене важливо те, щоб вони включали мене
у свої плани на майбутнє, розумієш?
Я присутня в їхньому житті більше, ніж могла уявити.
Ой, чекай, дзвінок зараз перерветься.
Роза Пераль подала апеляцію на свій 25-річний вирок.
У вересні 2021 року Верховний суд
ратифікував обтяжуючу обставину про навмисність.
Свідчення Антонії анульовано.
Виявилося, що підсудні вжили заходів,
щоб Педро не біг захищатися,
оскільки на нього напали вдома, «коли він спав чи відпочивав».
Роза зараз відбуває шостий рік у в'язниці ім. Маса Енріка в Таррагоні.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда