Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nebyl jsem do něj zamilovaný.
Vím, že si to všichni mysleli.
Ale nebyl.
Měl jsem ho rád. Samozřejmě.
Felixe nešlo nemít rád.
A to byl právě ten problém.
Měli ho rádi všichni. Všichni s ním chtěli být.
Vyčerpávalo ho to.
Lidi mu prostě nedali pokoj.
Hlavně holky.
Kristapána.
Holky.
Bylo to až trapné, jak mu všichni podlézali.
Popravě, myslím, že proto si mě tak oblíbil.
Chránil jsem ho.
Byl jsem k němu upřímný.
Chápal jsem ho.
Měl jsem ho rád.
Měl... jsem ho rád.
Ale byl jsem do něj zamilovaný?
Vážně mě štveš. Štveš mě.
Chápu, Indie.
Má tu svoji šálu.
Bezva bunda.
- A ta kravata? - Hroznej kýč.
Bože můj.
VÍTÁME ROČNÍK 2006
Je to vážně poetické.
Je to super.
Je tady volno?
Můžu?
Já jsem Michael Gavey.
- Oliver. - Oliver a jak dál?
Oliver Quick.
Takže ty tady taky nemáš žádný kamarády, Olivere?
To snad všichni, ne? Jsme tu první večer.
Rozhlédni se.
To jen my dva.
A ta holka s agorafobií, ale ta je ve svém pokoji. Jak jinak.
Co studuješ?
Já matiku.
Jsem génius. Ani nemám matiku rád.
Prostě to umím. Z hlavy. Cokoliv.
- Dej mi příklad. - To je v pohodě.
- Dělej. - Ne že bych ti nevěřil.
- No tak, dělej. - Ne. Já ti věřím...
Tak mi dej příklad, do hajzlu!
423 krát 78?
32 994.
Jak se vám líbí v Oxfordu?
Líbí se mi tu. Ano. Děkuji.
Přijel jste z daleka? Z domova?
Z Prescotu.
- Ano. Odkud? - Z Prescotu.
Merseyside?
Tam to neznám.
Prescot.
Jak jste pohnul s četbou na léto?
Dobře, řekl bych.
- Přečetl jsem to všechno. - Všechno?
- Je to 50 knih. Jste šílenec? - Myslel jsem, že máme...
Je tam Bible krále Jakuba!
Vy jste celé léto četl Bibli?
Seznam četby je volitelný.
- Já sám jsem přečetl sotva půlku. - Pardon.
Máte ponětí, kde se zasekl? Má 20 minut zpoždění.
Raději začneme bez něj.
Moc se omlouvám, že jdu pozdě. Pardon!
Omlouvám se. Totálně jsem se ztratil.
Těší mě. Pardon.
Vy jste Farleigh...
Start, že?
Je hezké, že jste se k nám přidal.
Nejste náhodou příbuzný Fredericy Startové?
- To je moje matka! - Ne!
Znal jsem ji, když mi bylo jako vám. Oba jsme tu studovali.
Tehdy byla Frederica Cattonová. Než odjela do Ameriky.
To snad ne!
Bože můj. Řeknu jí to.
Bude nadšená, že mě učí její kamarád.
Ne... kamarád ne.
Spíše... obdivovatel.
Ano. Zpovzdálí.
Nikdy jsme spolu nemluvili, řekl bych.
Ne, vůbec o mně nemluvte.
Tak začneme?
„G. K. Chesterton to tak měl.
„Ten nestydatý proud lží.
„A tudíž lze o veršové formě říci,
„stejně jako o Browningově básni Last Duchess, že působí jako živá.“
Dobře. Výborně.
Spousta podnětů k přemýšlení. Fascinující.
„A tudíž...“
Promiň. To „tudíž“.
Je to legrační slovo.
- Proč? - Nevím.
Myslím, že ho v reálu nikdo moc nepoužívá, ne?
Je to trochu slovní vycpávka, nemyslíte?
- Ani ne. - Ne.
Ty si to nemyslíš. Použil jsi ho sedmkrát.
- Ne, já... - Jo, použil. Počítal jsem to.
Teď vás dostal, Olivere.
Takže kritizuješ styl mé eseje místo její podstaty?
To je trochu...
- Co? - Lenost.
Je naprosto legitimní rozebírat rétoriku argumentace.
- Nejde o to, co tvrdíš, ale jak. - Výborný postřeh.
Jo, zvlášť, když jsi ty básně vůbec nečetl.
Těším se na tvoji esej.
Olivere.
Olivere!
Koupil jsem ti sušenku.
Díky.
Věděl jsi, že dneska je studentský vánoční večírek?
NKP, ty a já.
Nás kurva nepozvali.
Určitě tam může jít kdokoliv.
Ne. Zjevně je to jen pro zvané. Dostals pozvánku?
- Nedíval jsem se. - Já jo. Nedostal.
Jsme trapáci.
- Stejně bychom tam nechtěli jít. - Jo.
Jako kdyby nás zajímaly ty jejich nudný kecy.
- Jo. - Ne.
- Umíme se zabavit sami, ne? - Jo.
- Budeš to jíst? - Ne, vezmi si ji.
Všechno v pohodě?
Jo. Píchnul jsem.
- To je smůla. - Jo.
Zkouším to opravit.
Zrovna když už mám být deset minut na semináři.
Do háje.
- Kde to máš? - Iffley Road.
Sakryš.
Už tak mám průser, že jsem se ulil před týdnem, takže...
Já vlastně nikam nepotřebuju. Vezu jen knížky do knihovny.
Vezmi si moje kolo.
Ne, to bych nemohl. Asi bude pršet, nechtěl bych...
Vážně o nic nejde.
Pak si ho od tebe vezmu.
- Chodíme na stejnou fakultu. - Vážně?
Jo.
To je fakt milý. To jako vážně?
To je vážně moc milý. Díky.
Určitě? Tlačit ho zpátky na fakultu je dost otrava.
Mám si vzít to tvoje?
Ne, ne. Promiň, myslel jsem...
Můžu ho odtlačit do školy. Není to daleko.
Děkuju ti. Promiň, nevím, jak se jmenuješ.
- Já jsem Felix. - Oliver.
- Oliver? Oliver. - Jo.
Olivere, já tě miluju.
Miluju...
Miluju tě! Vážně.
Mockrát ti děkuju.
Zachránil jsi mi život. Fakt.
Děkuju. Nechám ti ho v úschovně na kola, jo?
- Dobře. - Díky, Ollie!
Jameson jí celou dobu zírá na kozy
a naprosto ignoruje fakt, že ona sotva zvládne násobilku.
Násobilku, Olivere!
Tak ať vypadne a jde studovat dějiny umění!
Olivere?
- Co? - Nejsi zrovna oslňující společník.
Promiň.
Ježíšku na křížku!
Jdu se vychcat. Skočíš mi pro další pivo?
- Jo. - Díky.
Prosím.
- Ještě jedno. - Jasně.
To je on! Ollie!
Pojď sem.
Hej! Pojď sem.
Pojď sem. Pojď.
To ne.
Jak se máš, kámo?
Ahoj.
Tohle je můj hrdina.
Zrovna jsem jim vyprávěl, jak jsi mě včera zachránil.
Moc pěkný.
- Děkuju. - Pěkný.
Sedni si. Dlužím ti drink. Přisedni si.
Promiň, jsi tu s kámošem?
Ne, už odešli.
- Tomu neuvěříte. - Na které fakultě jsi?
Doslova zastavil...
- Na tvojí. - Jasně.
Co studuješ?
Do dna! Do dna!
Do dna!
- Počkat. Jägerbomby! - Jo!
- Jägerbomby! - Jo.
- Teď jsi na řadě ty. - Měl bych jít spát.
Tak to ne, počkej.
Nemůžeš se z toho vykroutit.
- Ani nechci. - Vypadá to tak.
Tak dělej.
Dobře.
Fajn.
- Farleigh. - Co?
- Dej mu pokoj. - Co je?
Tahle runda ho bude stát balík.
Takový jsou pravidla.
Ta runda je na mě, nemůžu...
Nemůžu po nich chtít peníze.
- Co já s tím. - Já vás prosím.
Mohl bych vám zaplatit zítra?
Je mi líto. Nemáš ani zlomek.
Prosím vás. Zítra vám ty peníze přinesu.
Ne.
- Prosím, já... - Doprčic.
Jdu ti s tím pomoct.
A tohle ti upadlo na zem.
Chtěl jsem to sbalit, ale pak jsem si to rozmyslel.
Děkuju.
Zítra ti to vrátím.
Nechápu, o čem to mluvíš.
Děkujeme, Ollie!
- Díky, Ollie. Panebože. - Ollie!
Ollie!
Ollie...
Farleigh s námi v podstatě vyrůstal.
Nevěděl jsem, že jste bratranci.
Moje teta, máma Farleigha, zdrhla do Ameriky,
když jí bylo 19, aby unikla bezcitným Angličanům.
- Cígo? - Nekouřím.
Teta Fred si vzala šílence, co prošustroval všechen její majetek
a slušnou část tátových peněz, až ji nakonec musel odstřihnout.
- To zní jako román Evelyna Waugha. - Jo.
Řada Waughových postav vychází z naší rodiny.
Byl naprosto posedlý naším domem.
Táta měl kvůli tomu takový výčitky,
že se rozhodl zaplatit Farleighovi kompletní vzdělání.
- Klikař Farleigh. - Bylo mu to na houby.
Vyloučili ho skoro z každý školy
za orální sex s vyučujícími.
- A co ty? - S žádným vyučujícím jsem sex neměl.
Zatím ne.
- Je to DJ Shadow, kurva. - Je to magor.
Všichni tihle šílenci z internátů.
Co vás tam učí?
- Latinu, vodní pólo a zneužívání dětí. - Já vím.
To je pěkné.
Maličký Felix.
Já žádné fotky z dětství nemám.
Není moc co vyprávět.
Seš snad v programu na ochranu svědků, nebo co?
Ježíšikriste. Máš snad... Máš nějaký sourozence?
Jaký jsou tvoji rodiče?
Sourozence ne.
- A moji rodiče jsou... - Co?
- Moc je nevídám. - Proč?
Prostě... Oni...
- Mají svoje problémy. - Jaký?
Jaký problémy? Co tím myslíš?
Psychické zdraví a závislosti a tak.
- Táta dealoval a tak podobně. - Dealoval?
To zní strašně. Fakt.
- Jo. - Bylo to strašný?
No hele... Je to těžký.
Jo.
Srát na ně.
Jsi velkej vzor, kámo, vážně.
- Díky. - Jsi hustej.
Můžeš si vybrat Indii nebo Annabel a vzít jednu z nich domů?
Protože vypadají zoufale.
Ene bene rexa, střeva lezou ze psa.
A ten pán tulipán a to prase na terase, to jsi ty.
Vypadáváš, skautíku.
To si děláš kozy? Hučím do ní už hodinu.
Chci ho aspoň vyhonit.
Jo. Všichni ho chceme vyhonit.
Sežeň si titul a obří mega hrad.
Oliver Quick.
Vypadáš jinak.
Jo?
Přestaneš ho bavit.
Co prosím?
Patolízale.
Může jít i Oliver?
- Zlato. - Co?
Já nevím, je to trochu trapák.
Nedá se s ním mluvit, kdo by vedle něj seděl?
Nevím, nějaká tvoje sexy kámoška?
Promiň, Felixi.
Vedle Olivera nechce sedět nikdo.
Proč ne?
Protože je to stipendista, co si kupuje hadry v dobročinným bazaru.
Krutý.
To je tak krutý.
- Ty jsi hroznej snob. - Promiň.
To je vedro k posrání.
Já vím.
Co to tady smrdí?
Netuším.
Ne, ne.
Co? Co řešíš?
Tohle je nechutný, Felixi.
- Nech to. - Uklidím tady.
Jen boháči si můžou dovolit být prasata.
- Jdi do prdele. - Na zemi máš pizzu.
- Nech toho. Udělám to pak. - Neuděláš.
Ty to neuděláš.
- Nikdy to neuděláš. - Ale udělám.
Ne.
Ollie. Povídám, že to udělám pak.
Přestaň! Já nejsem dítě. Udělám si to sám.
Já jen... Prostě...
Je mi horko. Tady je k zalknutí.
Radši nás nechají umřít na úpal,
než aby zničili posraný dřevěný obložený,
kdyby sem dali klimatizaci.
- Máš stres ze zkoušek? - Nemám stres ze zkoušek.
Jsem z tebe úplně...
Musím si něco zopakovat. Uvidíme se později, jo?
V Kings Arms?
Jo. Třeba. Napíšu ti.
Jo, jasně.
Čau.
Ahoj.
Zkoušela jsem, jestli je tu Felix.
Měli jsme se sejít.
Všichni jsou v hospodě.
Aha.
To neříkal.
Byla tam India?
Jo.
- Promiň. - Ale ne.
Mně je to fuk.
Máš nějakej alkohol?
Chtěla bys, abych měl alkohol?
Myslíš, že bude žárlit?
Upřímně?
Podle mě si toho vůbec nevšimne.
Ahoj, mami.
Ollie, co se stalo?
Pojď dál.
Jak se to stalo?
Rozbil si hlavu o chodník.
Jak znám tátu, nejspíš se ožral.
- Do prdele. - Nebo zfetoval.
Já...
- Moc mě to mrzí, Ollie. - Je to šok.
Tvoje máma je v pořádku?
Mluvila naprosto nesouvisle.
Což je u ní celkem normální.
Musí ti dovolit odklad zkoušek. V tomhle stavu je nemůžeš dělat.
- Musíš jet domů. - Ne.
Nemůžu zmeškat zkoušky.
- Jasně, že je můžeš zmeškat. - Nemůžu.
Ne.
Nejsem jako ty, Felixi.
Mám jenom tohle.
- Čau, Olivere. - Ahoj.
- Pěkný kvádro. - Děkuju.
Páni. Z půjčovny, co?
- Jo. - Jo.
Máš moc dlouhý rukávy.
Vždycky si je zkontroluj.
I tak to ujde.
Skoro bys prošel.
Jako co?
Nevím.
Jako skutečný lidský hoch.
- Ahoj. - Čau.
Ollie!
- Ahoj! - Ahoj.
Tak pojď, za mnou.
Počkej, počkej.
Kam jdeme?
Zmeškáme ples, Felixi.
Pojď.
Co se děje, Felixi?
Přemýšlel jsem, jak bych mohl...
Měl jsi teď příšerný období.
A nesl jsi to hrozně statečně.
Ale prosím tě, Felixi.
U nás v rodině máme takovou tradici.
Když někdo umře, napíšeme jeho jméno na kámen
a hodíme ho do řeky.
Můj praděda s tím začal, když mu ve válce umřel syn.
Já jsem to zatím udělal jen pro psa.
Nevím, ale mně to pomohlo. Trošku.
Teď mi to připadá docela hloupý.
Ne, není to hloupý.
Děkuju ti.
Je to aspoň něco, ne?
Tak co mám udělat?
Já ani nevím. Třeba bys mohl říct pár slov...
Můžeme tady jen chvíli potichu postát.
A pak ho tam prostě hodíš.
To asi nebude dobrý.
Kurva.
TÁTA
Myslíš, že pojedeš domů?
Upřímně?
Myslím, že už domů nikdy nepojedu.
A co tvoje máma?
Víš, kdy jsem poprvé sáhnul mámě do krku?
Když mi bylo osm.
Táta mi řekl,
že jí musím strčit prsty do krku, aby se poblila,
jinak...
by umřela ve spánku.
Takže „domů“ pro mě znamená něco jinýho než pro tebe, Felixi.
Ta špína, ten bordel. Nezvládnu to.
Nemůžu.
Tak co kdybys jel se mnou?
Přijeď do Saltburnu.
- Ne. - Jo.
- Nechci se nikam vnucovat. - Ale hovno!
Zachráníš mi psychiku.
- Bylo by to divný. - Nebylo.
Máma si tam zve lidi na celý měsíce.
A víš co? Když tě to tam přestane bavit, můžeš odjet.
Slibuju.
A já mu věřil.
Saltburn.
Pane Quicku.
Jste tu brzy.
Jel jsem dřívějším vlakem.
Příště nám dejte vědět.
Brána nebyla otevřená, jak vidíte.
To nevadí...
Poslali jsme pro vás řidiče.
- Omlouvám se. - Není třeba.
Následujte mě.
Páni.
To je paráda.
Prostě paráda.
Nechte tady svou tašku. Někdo ji odnese.
Ollie! Díkybohu, že jsi tady!
Duncane, já ho odvedu.
Olivere, snaž se nemít z Duncana strach.
Duncane, přestaňte děsit moje kamarády.
- Pokusím se, Felixi. - Jdeme.
- Pojď. - Je děsivej.
Je v pohodě. Jen je starej.
Tak fajn.
Takže...
Červené schodiště.
Tady jsem omylem osahával svou sestřenku.
Skříň Jindřicha VII.
Babiččin duch.
Ahoj, babi.
Zelený pokoj, zahrada, nějaký odporný Rubens.
Rozbité piano.
Modrý pokoj.
Je modrý.
A královská ložnice.
Na posteli je dodneška sperma Jindřicha VIII.
Tohle je dlouhá galerie.
Mrtvý příbuzný, další mrtví příbuzní.
Tátův starý medvídek.
Shakespearovo folio a labyrint.
Jo. A my jsme tady.
Tak jo!
Můj pokoj.
Ty budeš hned vedle.
Koupelna.
Koupelnu budeme mít společnou, snad ti to nevadí.
Jinak bys byl kilometry odsud na druhý straně domu.
Šatna.
A...
tvůj pokoj!
Pane jo.
Jsem rád, že jsi tady.
Nechám tě tu v klidu.
Jen jedna věc.
Máma má fóbii z vousů a strniště, tak jsem ti v koupelně nechal žiletku.
- Cože? - Jo, já nevím.
Podle ní je to nehygienické. Souvisí to s jejím otcem.
Je to na hlavu. Nesmím tady nosit ani svůj piercing.
- Ještě něco bych měl vědět? - Ne. Prostě buď sám sebou.
Budeš se jim líbit. Je to tu na pohodu, fakt.
Budeme v knihovně.
V knihovně?
CATTONŠTÍ HRÁČI
Bože.
V Liverpoolu asi není odvykačka.
To si neumím představit.
Asi se tam všichni prostě zhroutí.
- Kde je Liverpool? - Podle mě někde u moře.
Kde je Liverpool, drahý?
Na severu.
- Na severu. - Ano.
Jmenuje se to Prescot.
Mohl by to být odporný slum.
Nějaká nelegální kolonie.
Oba jeho rodiče dealovali.
Bože. A jeho matka je alkoholička.
To děti těžce poznamená. Traumatizuje.
Narodí se opilé.
Je pravda, že musel matce strkat prsty do krku?
- Farleigh, to je soukromé. - Tys nám to řekl.
Jen mezi námi.
Hrůza, drahý. Představ si, že by se to stalo mně.
Jeho matce bylo špatně. Bylo mu asi osm.
Tohle se asi chudým lidem stává častěji.
Hlavně, ať si to tady užije.
Tak to ti držím palce. Moc se nesměje.
Farleigh si myslí, že je příšerný. Proč se s ním přátelíš?
Totální chuďas, nepřitažlivý, jeho rodiče jsou feťáci.
- Nedokážu pochopit... - A tady ho máme!
- Zrovna jsme o tobě mluvili. - Neblázni.
Farleigh, ty si vymýšlíš ty nejhorší věci.
Vůbec ne.
Ahoj, Olivere.
Máš překrásné oči.
- To je báječné. - Říkal jsem, že to není ohava.
Jenže ty mluvíš o všech hezky, tobě se nedá věřit.
Olivere, mám naprostou hrůzu z ošklivosti.
Už od útlého mládí. Nevím proč.
- Možná proto, že jsi hrozný člověk. - Nebuď zlý.
Už tě viděla Venetia?
Bože můj, ta se zblázní.
Povaluje se celý den po domě
- a doufá, že na ni narazíš. - Ještě kdyby.
Přestaň už. Ten nebohý chlapec sotva přijel.
Olivere, moc rád tě konečně poznávám.
- Cesta byla v pořádku? - Ano. Děkuji, pane.
Bože, hlavně žádné „pane“. Nic takového tady nestrpíme.
Pojď si sednout ke mně.
To je moje drahá přítelkyně Pamela, která u nás přebývá.
Ahoj.
Pamelo, drahoušku, najdeš Annie a požádáš ji o čaj?
Jo.
Jo. Která je Annie?
Najdeš ji, drahá. Annie.
- To zvládneš. - Zvládnu to.
- Kuchyně. - Kuchyně.
Takže Annie v kuchyni. Annie v kuchyni.
Dobře.
- Tak šup. - Jo.
Chudinka Pamela. Bydlí u nás, dokud se nepostaví na nohy.
Letos měla příšerný rok. Strašný.
Tos měl i ty, Olivere.
Bylo mi moc líto tvého otce.
To je naprostá tragédie.
Řada mých přátel podlehla závislostem.
Mnoho velice blízkých přátel.
Obávám se, že je to i jádro Pameliných strastí.
A to jediné, co je na ní zajímavé.
Farleigh!
Je poněkud nudná, ale je tak krásná.
Musíš uznat, že je moc krásná.
Ale je to pro ni jen prokletí. Ach, ti muži. Tomu bys nevěřil.
Naposledy nějaký otřesný ruský miliardář.
Zlovolně odporný.
Skrývá se tu před ním už celé měsíce.
Ale nemluvme o ní.
Pověz mi o své matce. Jak to snáší?
- Ještě stále pije? - Přestaň!
- Nevšímej si ho. - To je neslušné.
Mě nic nešokuje, Olivere.
Absolutně nic. Pověz mi všechno.
Do háje.
Ollie, promiň, že se tě máma tak vyptávala.
Neber si to osobně.
Někdo mi vybalil tašku.
Jo. Měl jsem ti říct, že to se tady dělá.
Služky podávají hlášení mámě,
tak doufám, že sis nezabalil nic skandálního.
Jen svoje starý trenky. Bože.
Na to jsou zvyklý. Neboj.
Duncan bude nadšený.
Doufám, že ti to nevadí. Nechal jsem ti sem dát svůj starý školní smoking.
Chodíme na večeři v obleku, tak abys nebyl překvapený.
V obleku?
Jo. Ve formálním oděvu.
Mohl jsem si ho přivézt.
Ne, neblázni. Mám ho navíc. To by bylo zbytečný.
Ale máš manžetový knoflíčky?
Ne.
To nevadí. To vyřešíme. Nějaký ti půjčím.
Jsem vážně moc rád, že tu jsi.
Promiň, že je to tady tak staromódní.
Ne, je to báječný.
Já nevím.
Poznali jsme se na odvykačce...
Zpočátku byl moc milý, ale pak
jeho obchodní partneři začali postupně vypadávat z oken.
- Chápeš? - Jasně. Štěstí, že jste utekla.
Nejspíš ano.
Mluvil pořád rusky a znělo to velmi romanticky
a já nevím, jak se rusky řekne „děvka“,
tak mi to znělo jako krásná poezie.
Táta vždycky říkával, že skončím na dně Temže.
Zatím to jde.
Nevím, co bych si bez Elspeth počala.
- Zachránila mě. - Neomílej to pořád, Pamelo.
Ty víš, že tě tu rádi budeme mít jakkoliv dlouho.
Navždycky?
To ne. Nejspíš jsem si už něco našla.
- Výborně, drahá. - Skvělé!
Moje sestřenka má byt.
To se ti bude hodit, nějaký pěkný byteček.
Je to spíš jen garsonka.
Ve dvaceti jsem garsonku zbožňovala. Žít v jedné místnosti je tak osvobozující.
A nemusíš moc uklízet.
Ale až odejdeš, bude to strašné. Co si jen počnu?
Mohla bych tu ještě chvíli pobýt.
- Ne. - To ne, drahoušku.
Musíš být šťastná, že se nás zbavíš a budeš mít něco svého.
Úplně to chápu.
- Ahoj. - Sakra, tys mě vylekal.
Promiň, já...
Myslel jsem, že jsi náměsíčná.
Ne. Chtěla jsem se podívat na měsíc.
Je skoro úplněk.
Víš, co to znamená?
Ne.
Že nám všem hrábne.
Promiň. Musí ti být zima.
Jsem chladnokrevná.
Všichni jsme chladnokrevní. To sis nevšiml?
Ty nejsi chladnokrevná.
Tvoje rodina je na mě moc milá.
Hezké.
Už chápu, proč tě má Felix tak rád.
Jsi tak...
Co?
Nevím.
Opravdový.
Myslím, že se mi líbíš víc, než ten loňskej.
Dobrou.
- Co to... - Podává se snídaně.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
- Vyspal ses dobře? - Jo.
Zdravím.
Olivere, dej si snídani.
Mohl bych také dostat anglickou snídani, prosím?
Snídaně je na straně. Tak si posluž.
Jak byste si přál vejce?
- Můžu si je vzít, jestli... - Vejce nikoliv.
Vejce ti udělají na přání.
Přesně tak!
A všechno ostatní je na straně.
Volské oko, prosím.
Ollie, probírali jsme Shelleyho biografii.
Jaká Shelley? Sestra Belindy?
Nebo Percy Bysshe Shelley? Ten básník.
Romantický básník.
Znáte ten příběh o Shelleyho dvojníkovi?
O jeho dvojníkovi?
Jeho hospodyně uklízela v pokoji,
když Shelley prošel za oknem a zamával na ni.
Tak mu také zamávala a pak jí došlo, že Shelley je v Itálii.
A bylo to v horním patře.
Přestaň, Vee, já z toho nebudu spát.
O pár hodin později se utopil.
Mám z toho husí kůži.
- Podívej, Pamelo. - Ale ne.
- Prý šukal se svojí sestrou. - Prokristapána.
To byl myslím Byron.
Což mi připomíná,
Ellie, slyšela jsi, že Ada utekla s Tomem Priorem?
- Říkala jsi mi to. To je logické. - Díky.
Její manžel byl odporný.
Mně nepřipadal tak hrozný.
Asi ne.
Všechno v pořádku, Ollie?
Jo, jistě. Jenom...
Řídká vejce mi...
Je mi po nich špatně.
Pardon.
Moc se omlouvám.
Promiňte.
Tady jsme, Ollie!
- Čau, kámo. - Ahoj.
Na poli nejsou dovolený šortky.
No teda.
Nech ho být.
To ti přeju.
Tomu říkám zvrat.
Bacha na bodláky.
Jsou tady všude. Jsou v sezóně.
Myslíte, že Harry, Hermiona a Ronald si dali trojku?
Cože?
- Bez pochyby. - Myslíš, že spolu šukali?
Jestli ne, tak promarnili příležitost.
Sakra!
Panebože.
- Proč je mokrá? - Protože byla v tý studni.
Kurva!
- Co je tohle? - Palissyho talíře.
Myslíte Bernarda Palissyho? Toho hugenotského keramika ze 16. století?
Ano. Ty ho znáš?
Vždycky jsem ho zbožňoval,
ale nikdy jsem od něj nic neviděl naživo.
To je divný.
Dost!
Náš bod!
Pij.
SALTBURNSKÝ LABYRINT
Přejete si?
Já jen... Pardon.
V pořádku.
V Saltburnu se lidé často ztrácí.
Tak jo.
Dobrou, kámo.
Drahý Olivere.
Jsi dochvilný.
- Chudák Vee. Kluci berou nohy na ramena. - Proč?
Dává se úplně zadarmo. Je sexuálně nespoutaná.
A tak to má už od 14 let.
Matka to vždycky říkala.
Masochistka od narození.
- A k tomu ty cavyky s jídlem. - Jaké?
Však víš, prsty jako zákusek.
Mysleli jsme, že z toho zvracení vyroste.
To jsem nevěděl.
Přesně! Vůbec to nepomohlo. Naprostá ztráta času.
Ale kdyby si našla toho pravého, nebo tu pravou, to je mi jedno. Cokoliv.
Sama jsem chvíli byla lesba.
Ale ke konci to na mě bylo příliš vlhké. S muži je to sušší.
Venetia to asi neměla lehké,
když má vás za matku.
- Proč? - Protože.
Protože co?
Protože jste tak kurevsky krásná.
Co si podle vás dneska večer oblékne Pamela?
Cože? Pamela tu není.
- Ona už... - Odjela.
Jamesovi přišlo lepší se jí ráno potichu bez scény zbavit.
Člověk nemůže donekonečna naznačovat.
Připadala mi trochu ztracená.
Velice taktní. Ona je totální příživnice.
Nejhorší ze všech sucharů.
A těžko bys to na ní poznal, protože je tak stylová!
Vypadá jako veselá kopa!
Ale uvnitř je naprosto prázdná.
Vím, že si poslední roky prožila peklo,
ale neustále to omílala dokola.
Jestli to vůbec byla pravda.
Jak to myslíš?
Neměl jsem to říkat.
Ne, jen pokračuj.
Ne. Já nevím...
Ty její historky byly občas trochu nekonzistentní.
Musela jste si toho taky všimnout.
Ano, rozhodně.
Ta sebelítost.
To citové vydírání.
Chápete.
Ano.
Ano!
Bože! Cítila jsem se dneska provinile,
ale máš pravdu.
Bylo na ní cosi zlověstného.
Ano.
Díkybohu, že tě máme, Olivere. Jsi tak vnímavý.
Jsi nestoudný.
A ty jsi v průhledné košili pod mým oknem.
Je to můj dům, můžu si jít, kam chci.
Dobře.
A ty chceš být v průhledný košili
pod mým oknem.
Moc jsem o tom nepřemýšlela.
Takže jsi jen masochistka?
Nic nejíš.
Ale jím.
Ale nestrávíš to.
Jsi tak krásná, Venetio.
Musíš se o sebe starat.
Takže zítra
se najíš.
A pak zůstaneš u stolu.
Rozumíš?
Ano.
Dobře.
Mohl bych tě olízat.
Ollie,
teď zrovna není vhodná doba.
Myslíš, že mám z něčeho obavy?
Máš kliku, protože já jsem upír.
Něco tady máš.
Ty malej blbečku.
Ano, dost otravná přítelkyně.
Nepamatuju si jméno toho baculatého. Kdo to je?
Nějaký pařížský doktor. Jméno si nepamatuju.
Ale dá ti koktejly na smíchání s vodou.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Vyspal ses dobře? - Ani ne.
Zítra nás bude na večeři třicet.
- Stopford-Sackvilleovi nepřijdou. - To je ale škoda.
Zapomněl jsem na tu podělanou večeři.
Kdo vlastně přijde na večeři?
- Henryové. - Jen to ne.
- Kdo jsou Henryové? - Tátovi kamarádi.
Všichni se jmenují Henry.
Všichni ne. Jen většina.
- Bude to prima. - Bude mě obtěžovat Henry.
Ty víš který.
Tak tě posadím vedle Olivera. Může tě obtěžovat on.
Olivere, chtěla jsem ti říct, že bychom měli oslavit tvoje narozeniny.
Náležitě oslavit.
Žádní Henryové. Něco skutečně zábavného.
Co myslíš, drahý?
Jestli to chce Oliver, tak je to báječný nápad.
Oliver vypadá, že by radši vyskočil z okna.
- Jakou oslavu? - Nevím, jakou budeš chtít.
Co myslíš, asi tak sto lidí?
- Sto? - Nebo dvě stě?
U takových akcí je to vždycky nakonec dvě stě.
Pozvi, koho chceš.
- Všechny kamarády. - Jaký kamarády?
A co bláznivé kostýmy?
Ano!
Můžu si vzít své brnění, Elspeth.
Dobrý nápad, drahý.
Můžeme mít nějaké téma. Třeba Sen noci svatojánské?
- Báječné. - Sem s nemravnými vílami.
Ahoj.
Čau.
Felixi.
- Je všechno v pohodě? - Jo. Proč?
Vypadáš naštvaně.
- Nejsem naštvanej. - Dobře.
Jen je to trochu neslušný.
- Co je neslušný? - Co myslíš?
Rozdat si to s Venetií.
Proč myslíš, že jsem si to s ní rozdal?
Farleigh vás spolu viděl. Je to nechutný.
Jsi můj kamarád. Máš tady být se mnou.
Nechtěl jsem Venetii ztrapnit.
Jak to myslíš?
Viděl jsem ji venku a šel jsem se podívat, jestli jí něco není.
Asi to nějak špatně pochopila, protože...
Pokusila se mě políbit.
A já jsem ji zdvořile nasměroval.
Farleigh říkal, že jste se olizovali.
A ty mu věříš?
Já a Venetia?
No tak.
- Proč jsi mi to neřekl? - Já jsem...
Myslel jsem, že to bude lepší.
Byla na mraky. Asi si to nepamatuje.
Ona je tak trapná.
Zasranej Farleigh, pořád něco rozdmýchává.
Někdo nás musí všechny zabavit.
Jasně.
Proto ho máme rádi.
Díkybohu.
Myslel jsem, že budeš další Eddie.
- Eddie? - Byl to můj nejlepší kámoš ze školy
a přijel sem k nám.
On...
začal k Venetii něco cítit
a všechno pak bylo takový divný.
Vlastně nám to zničilo přátelství.
To si neumím představit.
- Musíš s ní jednat tvrdě. - Nemůžu ji odmítnout, Felixi.
Já vím. To už jsi říkal. Chápu to.
- Ne, nechápeš. Je to ponižující. - Je to těžký.
Promiň, ale je to dost na hovno.
Pořádáte velkou oslavu pro Olivera,
zatímco moje máma žije ve špíně.
- Sotva žije ve špíně. - Nemá na účty, tak brzo bude.
Jo? Tímhle tempem brzo bude.
Přesně proto má táta problém jí pomáhat.
Nechce ji v tomhle stavu udržovat. Chce, aby se zotavila.
To určitě.
- Farleigh. - Ty víš, jak to vypadá.
Viď?
Nutit mě, abych přišel žebrat.
Co tím naznačuješ?
Myslím, že víš, co naznačuju.
Co kdyby ses zeptal Liama a Joshuy?
Kdo je kurva Liam a Joshua?
Vaši komorníci.
To je...
- To je podlý, Farleigh. Ježíši. - Dobře.
- Takhle to chceš brát? - Bezva.
Jako rasovou otázku?
Co blbneš? Jsme tvoje rodina.
Vůbec si neuvědomujeme, že jsi jinej.
Neznám jména žádných komorníků.
Neustále se tady střídají.
- Jistě. - A mimochodem,
můj otec je mnohem velkorysejší, než by byla většina lidí.
Mnohem.
Ale...
Možná jsme už udělali, co se dalo.
Jeho otec samozřejmě nic netušil.
- Ty víš, kdo je její otec? - To ví každý.
Felix tě zastrašil?
Já vím. Ale jak to víš ty?
Musíme si asi dávat větší pozor.
Ne, díky.
Je to hrozný zklamání.
Jsi jen jeho další hračka.
Jsi naštvaná.
Neměj péči. Jsem na to zvyklá.
Nikdy se o svoje hračky nechtěl dělit.
Děkuji.
Ani o ty, se kterými už si nechce hrát.
Zdravím. Jak se má syn?
Venetio.
Venetio...
- Nejdřív já. Jste po mé levici. - Pardon.
Jistě.
Jak dlouho znáte Cattonovy?
Odjakživa. Celou věčnost.
- A jak jste... - Můj muž je Jamesův kmotřenec.
Jak dlouho jste manželé? Jste spolu dlouho?
Ano.
Skvělé.
Proč?
Proč by to mělo být skvělé?
Ten chlap je idiot.
Ze dna oceánu.
- Máte děti? - Ano.
Dvě. Ne, tři. Tři kluky.
- To máte co dělat. - Ne, jsou ve škole.
Na to jsou školy dobré, člověk je skoro nevidí.
- Kde jsou... - Zlato, zachraň mě.
Měla dva zadky.
Jak jsem měla vědět, že je to šlapka?
Já jim to řeknu
Jen ať prší
Já jim to řeknu
Kočka měla modrý džíny
Boty z kožešiny
Všichni na ni zírali
Šla si sama zatančit
A než jsme se nadáli
Kočka leží na zemi
Seru na to. Jdu se napít.
Já taky.
Reeboky s tkaničkama
Přes zadek se plácla
Sex, kopačky nebo svatba?
Richard III.,
Jindřich VII. nebo Jindřich VIII.?
Já bych asi ošukal Richarda III.
Tak málo si věří, že by do toho dal všechno.
Nebo bys mohl ošukat mě.
Proč jsi řekl Felixovi o mně a Venetii?
Nenapadlo mě, že to vezme tak blbě.
Ale napadlo.
Jo, napadlo.
Víš...
Když si někdy budeš chtít promluvit, můžeš přijít za mnou, Farleigh.
Jak to myslíš?
Vím, že to máš doma těžký.
A já vím, jaký to je.
Když nemáš žádný jistoty...
je to děsivý.
A osamělý.
A musí být strašně divný je o všechno prosit.
- A vím, že mě nesnášíš. - Já...
To není pravda.
Kdybys někdy chtěl, abych s nimi promluvil, jestli je nějaká...
Jestli ti můžu nějak pomoct,
stačí říct.
Dobře.
Asi půjdu ukončit jeho trápení.
Fajn.
Výborně, Henry! To bylo skvělé!
Potlesk pro Henryho.
A teď je načase trochu do toho šlápnout.
Máme tady jednoho velice talentovaného zpěváka.
Je to tvůj a můj nelepší kamarád.
Oliver Quick!
- Olivere! - Tak šup, vstávej.
- Ne, ne. - Ano. Nestyď se.
Já tu písničku ani neznám.
Slova jsou na obrazovce. To je na tom nejlepší!
Ty
Ty mě oblékáš, jsem tvoje loutka
Kupuješ mi věci, to miluju
Krmíš mě, to potřebuju
Dáváš mi lásku, to žeru
My dva jak jedno jsme
Všechno, co vidíme
Nic víc nechci, je to prosté
Koupíš mi, co potřebuju
Ale moje přání
A moje sny
Peníze, které jsme utratili
MILUJU TĚ PLATÍŠ MI NÁJEM
Miluju tě, platíš mi nájem
- Řekni jim to! - Farleigh.
Co je?
Tohle je i tvoje písnička, Farleigh. Dokonči ji.
Jen jestli na tom trváš.
Vzal jsi mě do restaurace u Broadwaye
Aby mi ukázal, kdo...
Co to sakra děláš?
Co myslíš, že dělám?
Myslím, že jsi ve špatným pokoji.
Vážně?
Teď už se budeš chovat slušně, Farleigh?
Ne.
Budeš se chovat slušně?
Ne.
Nenuť mě ptát se znovu.
Řekni to.
Budu se chovat slušně.
Co to kurva...
- Neudělal bych to. - Znepokojivé!
Proč bych to dělal?
- Já nevím. - To musí být nějaké nedorozumění.
Určitě je to nedorozumění.
Vee, co se to děje?
Jde o Farleigha.
- Co se stalo? - Chtěl něco ukrást.
O čem to mluvíš?
- Uhni. - Nemůžu nic udělat.
Je to idiot.
- Pohyb! - Prosím.
Kurva!
Je to šokující.
Co se vlastně stalo?
Poslal e-mail do Sotheby's, že získal Palissyho talíř.
Idiot. Musel vědět, že táta chodil do školy s jejich předsedou.
Tomu říkám vděk.
Máma s tátou by mu dali cokoliv, o co si řekl.
Zjevně ho už nebavilo si o něco říkat.
To je absurdní. Je rozmazlenější než my.
No tak, Vee, musíš uznat, že je to zlomyslné,
když k nim musel chodit žebrat.
- Ale fuj. - No tak dobře.
- Bylo to neskutečně hloupé... - Lidi.
Olivere, nemluv o tom, jo?
Co když o tom začnou oni?
- Nezačnou. - To je ale božský den.
Takhle horké léto jsem nezažil.
- Je parno. - Ještě teplejší léto než loni.
Nenapadlo mě, že by to šlo, ale tady to máme.
Je tady tepleji než na Barbadosu.
- Na Barbadosu! - Nemůžu tomu uvěřit.
Nikdy v životě mi snad nebylo větší horko.
Musím zkontrolovat, jestli Robert dává pozor na hortenzie.
To je moudré, můj drahý.
Jaké blaho!
Blaho, blaho.
Tahle písnička. Neslyšela jsem ji celé věky.
Když jsem dělala modelku, všechny jsem je znala.
Britpop, Blur, Oasis.
To byly večírky.
Jenže potom vydali Common People.
Všichni si mysleli, že je to o mně,
což bylo naprosto ostudné a směšné.
Skoro jsem Jarvise neznala.
- Cože? - Ona byla z Řecka.
Žíznila po vědomostech. To jsem nemohla být já.
Já jsem nikdy nechtěla nic vědět.
Kéž bychom nemuseli do Londýna.
- Nevěděl jsem, že jedete do Londýna. - Pamelin pohřeb.
Pamela umřela?
Jo.
Pro pozornost udělá cokoliv.
Dobré ráno, oslavenče.
Oblékni se, jedeme na výlet.
Kam?
To je překvapení. Vezmi si něco pěknýho.
Nemůžu se dívat
To mě zabije
Jak je to ještě daleko?
Už tam budeme.
Prosím, řekni mi, že... Felixi...
- Vyslechni mě. - Ne. Cos to udělal?
Cos to udělal?
Tvoje máma před týdnem volala.
Nechal sis telefon v koupelně, tak jsem ho zvedl.
Ignoruješ její volání celé týdny.
Chtěl jsem ti nějak pomoct.
A v telefonu... zněla úplně střízlivě.
Neměla tušení, kde jsi. Chtěla ti poslat přání k narozeninám.
Prosím, otoč to. Nemůžeš mě tam vzít.
Ollie, je to tvoje máma. Tvoje rodina.
- Ona je všechno, co... - Ty to nechápeš!
Já tě prosím! Prosím tě, ne.
Žádný protesty nepřijímám. Je mi líto.
Musíš to vyřešit.
Hele, tady to je. „Churchill Avenue.“
Sto třicet osm.
To je ono?
To vypadá hezky. Očividně se dala dokupy.
To je krása.
Jdeme na to.
Nech mě tam jít samotnýho.
Já tě neopustím. Jsme v tom spolu.
JSEM NA RYBÁCH
Olivere!
Božínku. Ty žiješ!
Nepoznala jsem tě.
Všechno nejlepší, zlatíčko.
Ty musíš být Felix. Moc mě těší.
Tvůj táta je na zahradě.
- Jeho táta? - Jo.
Celé dopoledne je jak na trní, má hroznou radost.
Pojďte dál.
Jeffe!
To bylo na Mykonosu. Jezdíme tam každý rok.
Tedy, teď už ne. Když děti vyrostly.
Děti?
- Říkal jsi, že jsi jedináček. - Ne.
Vždycky jsem mluvil o svých sestrách.
No jo, asi jsem to zapomněl.
Nepřekvapilo by mě to.
Vždycky chtěl být jedináček, pořád si někam sám zalézal.
To si umím představit.
Ve škole si s ním nevěděli rady. Byl hrozně chytrý.
Proto si asi těžko hledal kamarády.
Ostatní na něj žárlili.
A teď
je z něj nejlepší student na Oxfordu.
Nejlepší student?
On je tak skromný. To jsem netušil.
Je to těžké, když tu není.
Ale vsadím se, že je to velký stres.
- Ano, určitě. - To si neumím představit.
Celé dny a noci se dře a ještě k tomu
- má unii, divadlo. - Jo, divadlo.
- Veslování. - Veslování?
- Jo. - Musím jít.
- Co tím myslíš? - Mám strašné migrény.
Proč si nelehneš nahoře?
Ustala jsem ti, kdybys tu chtěl zůstat.
Musíme se vrátit.
Musíme se vrátit na moji oslavu.
Tvoje matka celé dopoledne vařila.
- To je jedno. - Není.
- Není to jedno. - Když je mu špatně...
- To nejde. - Nezáleží na tom.
- Jsou to jen boloňské špagety. - A dort.
- To neřeš. - Určitě můžeme zůstat.
Moc rádi zůstaneme.
Ollie, tak si vezmi nějaký prášek, proboha.
Miluju boloňské špagety.
Felixi, poslyš.
Felixi, prosím! Nech mě to vysvětlit...
Nejlepší bude, když po oslavě pojedeš domů.
Je pozdě to rušit a léto je skoro u konce,
tak dneska uděláme tvou oslavu a...
Uvidíme se až v Oxfordu.
Můžeme se ale dál kamarádit?
Zasmějeme se tomu.
Nevím, proč jsem to řekl. Je to pitomost...
Je to kurva divný. Ani nevím, kde začít.
Jsi zasranej lhář, Ollie.
Proč jsi lhal?
Chtěl jsem jen být tvůj kamarád.
- Hele, dneska to nějak přežijeme. - Neřekneš to vašim, prosím?
Jasně že ne. Už takhle je to tady depresivní.
- Duncane? - Ano?
Orchidej.
Ahoj!
To je Georgeova dcera.
Božínku. Celá maminka.
Viděli jste Felixe?
Ne.
- Která lajna je největší? - Nevím.
Felixi, můžu s tebou na chvíli mluvit?
- Nemůžeš mě ignorovat věčně. - Můžu to zkusit.
Felixi, musíme si promluvit.
- Felixi, no tak. - Snažil jsem se být milý.
Můžeš vysmahnout a otravovat někoho jinýho?
Co to bylo?
- Ahoj, Farleigh. - Jak jsi poznal, že jsem to já?
Pečetní prsten.
Ty si vážně všimneš všeho, co?
Už tě viděli?
Ještě ne.
Budou zuřit.
Pochybuju.
Pozvali mě.
Pane jo!
Ten tvůj výraz.
Nemohli tě přece pozvat.
Olivere, ty se nikdy nechytíš.
Tohle místo...
To není pro tebe.
Je to zasranej sen.
Je to historka, se kterou budeš nudit svoje tlustý děti.
Oliverův životní zážitek, vyhonit si ho na seně,
zlatý dospělácký léto.
Budeš se toho držet zuby nehty, přehrávat si to, honit si u toho
a budeš přemýšlet, jak bys to mohl dostat zpátky.
Jenže ty to zpátky nedostaneš.
Protože tvoje léto skončilo.
A tak ty...
Ty...
nasedneš na vlak
směr nějaká úchylná fabrika, kde se vyrábějí Oliverové,
a já se vrátím sem.
Pro mě to není sen.
Je to můj dům.
Ať se stane cokoliv, já se sem vždycky vrátím.
Příště se víc snaž, zlato.
Sakra. Nepamatuju si jeho jméno.
- Felixi. - Ježíšikriste.
- Co tady děláš? - Musím s tebou mluvit.
- Tys nás šmíroval? - Nešmíroval.
- Vy dva jste nechutný. - Do háje.
Bože.
Co to s tebou je, Olivere?
- Nech mě kurva na pokoji! - Ne, musíme si promluvit.
- Nejde to. Zbláznil ses? - Nemůžeš mě odkopnout.
Běž ode mě pryč!
Kurva.
Jen jsem ti dal, co jsi chtěl!
Jako všichni ostatní.
Všichni hrají divadlo pro Felixe.
Mrzí mě, že můj výkon nebyl dost dobrý.
Myslím...
Myslím, že bys měl někam zajít, potřebuješ pomoc.
- Vážně. - Ne, nepotřebuju.
Musíš pochopit, jak moc tě mám rád.
Jsi jediný kamarád, jakého jsem kdy měl.
Podívej, co jsem udělal,
není to snad důkaz, jak dobrý jsem kamarád?
Jak dobře tě znám?
Jsem pořád ten samý člověk.
Jo, jsem pořád ten samý člověk.
Nevím, co jsi.
Ale znám tě.
Tuhne mi z tebe krev v žilách.
Je mi špatně.
Kurva.
Sakra.
- Lepší? - Naser si.
Myslím, že bys měl jít do postele.
Už mě nezajímá, co si myslíš.
Kurva.
Felixi.
Felixi!
- Felixi. - Felixi!
Felixi!
Nemusím vám to říkat, že ne?
Už to víte.
Vy jenom otáčíte kličkou u čertíka v krabičce.
Kráčíte vstříc konci světa.
A víte, že každou vteřinu...
se země propadne.
To byl konec všeho.
Můj drahý chlapče.
Můj chlapečku.
Pomozte mi ho zvednout.
Musíme ho dostat dovnitř. Zahřát ho.
Stačí ho jen zahřát.
Felixi, drahý,
kde máš svetr?
Kde máš svetr?
No tak mi pomozte.
Nemůžeme s ním hýbat, Jamesi. Myslím...
- Myslím, že policie... - Ano.
Ano, pojď pryč, drahý.
Už bude oběd.
Ano.
- Co se děje, Duncane? - Je tu policie, Vaše Jasnosti.
Mají potíže.
Jaké potíže?
Ztrácejí se v labyrintu.
A?
Mám tam poslat zahradníka, aby jim pomohl, pane?
Dobře.
Olivere, co kdybys nám pověděl o včerejší noci?
- O včerejší noci? - Užil sis to?
Jo, bylo to báječné.
- Děkuji. - To je dobře.
- Podle mě to byl úspěch, co říkáš, drahý? - Ano. Triumf.
- Ano. Dům vypadal dobře, že? - Nádherně.
A ten dort byl...
Chutnal ti?
Já jsem nakonec neměla. A tak je to vždycky.
Člověk pořád pobíhá kolem, až nakonec zmešká oslavu.
Co zas?
Mohl bych s dovolením zatáhnout závěsy, pane?
Venku je koroner a nejspíš půjdou kolem okna...
Ano. Děkuji. Zatáhněte je.
Normálně nemám čokoládové dorty rád.
Ano, bývají příliš hutné.
Ale ten včerejší byl lehký.
Ano, Lynn byla vždycky odbornice na dorty.
Ano. Jsou k tomu potřeba studené ruce.
Slyšel jsem. Aby se nerozpustilo máslo.
To ale platí spíš u pečiva než u...
Duncane, už to proboha zatáhněte!
Ano, pane. Snažím se, nemůžu...
Omlouvám se.
Velice se omlouvám.
Bože můj.
Smím odejít?
Ne. Ještě jsme nedojedli.
Jídlo je studené.
To mám jako jíst, jako kdyby se nic nestalo?
- A co jiného máme dělat? - Cokoliv! Cokoliv...
Farleigh! Můžeš už mlčet?
Sedni si a sněz ten zatracený koláč. Jez!
Jez a drž hubu!
Sněz ten zatracený koláč!
Nejsi tu jediný, kdo má city.
Nikdo z nás nestojí o tvoje americké city.
Je to vynikající.
Co tady ještě pořád děláš, kurva?
Nepřijde to nikomu z vás zvláštní?
Nikomu to nepřijde divný?
Být tebou, neukazoval bych prstem.
- Co prosím? - Přestaňte, prosím vás.
- Co to říká? - To netuším.
Říkám, že bych se taky cítil provinile.
- Provinile? - Kdybych se sjížděl koksem
tu noc, kdy někdo zemřel.
Jdi do prdele.
To není popření.
Je to pravda?
- Prohledejte jeho pokoj. - Ano, pane.
Ne.
Vypadni!
Ne, počkej...
- Co se děje? - Elspeth.
- Elspeth? - Nedívej se na ni!
Vypadni.
Nezmíním se o tom policii.
Nic víc ode mě nečekej,
už nikdy.
Uvidíme se v domě, Olivere.
- Vikář mluvil hezky. - Ano.
Je milejší než jeho otec.
Ten byl fajn. Jenom trochu staromódní.
Mimořádně staromódní.
Vzpomínáš si na Felixův křest?
„Nemůžete mu dát prostřední jméno River.“ Vzpomínáš si?
Vzpomínám, jak jsi mu za to vynadala.
Teď už je to jedno.
Teď už je jedno, jaké má prostřední jméno.
- Drahá. - Měl pravdu.
„River“ je poněkud hloupé.
Ale člověk nejspíš nevybírá svému dítěti jméno
s představou, že jednou bude přemýšlet o tom, jak to bude vypadat...
vytesané na...
náhrobním kameni.
- Vybrat font... - Jaký font jste vybrala?
Times New Roman.
Na místním kameni.
- Bude to pěkné. - Ano.
Dobrá volba. Solidní.
Nechám vás tu.
Nechystáš se nikam, Olivere?
Jen jsem chtěl jít nahoru.
Ale neopustíš nás?
Neodjedeš ze Saltburnu?
Promiň.
Ta tvoje slušnost je tak...
drásavá, víš to?
- Prosím? - Neustále se omlouváš.
Neustále se krčíš jako nějaký zasraný malý...
nevolník.
Viděla jsem tě.
Jak jsi vzlykal v kostele na pohřbu.
Sledovala jsem, jak roníš slzy, a...
bylo mi tě líto.
Hrozně líto.
Pak jsem si vzpomněla.
A začala jsem se smát.
Já...
Nemohla jsem se přestat smát,
protože jsem si vzpomněla,
že jsi ho znal jenom...
Šest měsíců?
Skoro jsi ho neznal, Ollie.
Nemáš nic společného s ním,
ani s námi,
ani tady s tím.
Vůbec nic.
Jsi cizí člověk.
- Už je pozdě. - A stejně tady jsi.
Uprostřed toho všeho.
Zasranej cizinec.
Jo, půjdu si lehnout.
Ollie,
víš, jak ti začal říkat táta?
„Spider-Man.“
- Vážně? - Protože se neustále
plížíš kolem,
splétáš svoje pavoučí,
oliverovský sítě.
- Dobrou noc. Napij se vody. - Ollie, Ollie.
Nebuď naštvaný.
Podle mě nejsi pavouk.
Podle mě jsi můra.
Mám pravdu, viď?
Tichý.
Neškodný.
Přitahovaný zářivými věcmi.
Plácáš se o okna.
Zoufale se snažíš dostat dovnitř.
Už se ti to povedlo.
Navrtal sis svoje díry
do všeho.
Požereš nás zevnitř.
- Moc jsi toho vypila. - Jo.
To je jeho voda po holení?
Ty jsi hnusná zrůda.
Vsadím se, že nosíš jeho spodní prádlo, co?
Ty nechutná, malá nicko.
Bože můj! Celýho jsi ho pozřel.
A vylízal jsi ten posranej talíř.
Úplně ji to zlomilo.
Sama to říkala.
Nemohla bez něj žít.
Děkuji, že jsi za mnou přišel.
Je všechno v pořádku?
Jak dlouho u nás plánuješ zůstat?
Protože Elspeth tě nenechá odejít.
Rád tady zůstanu, dokud to bude potřebovat.
To je od tebe milé.
Ale nejsem si jistý, jestli je to pro ni, ani pro nás dobré.
Myslím, že je načase, abys jel domů, Olivere.
Diskrétně. Dnes večer.
Aby ji to co nejméně stresovalo. Doufám, že to pochopíš.
Odjel bych hned, kdybych mohl.
Ale nemůžu ji v tomhle stavu opustit.
Nuže...
Pro rodinu by bylo nejlepší, kdyby truchlila v soukromí.
To chápu. Souhlasím.
Ale myslím, že bude nejlepší, když tu prozatím zůstanu.
Chci jen to, co jí prospěje.
Ty neodejdeš?
Nevím, jak bych mohl.
Co to děláte?
Kolik?
Co prosím?
Kolik chceš, abys odešel? Abys přerušil kontakty s mou ženou?
- Proč? - Protože se musíme pohnout dál.
Vím, že žiješ ve složitých podmínkách,
ale byl by to nový začátek i pro tebe.
Proč to děláte?
Tak kolik?
Kolik?
Díky.
ÚMRTNÍ OZNÁMENÍ SIR JAMES CATTON
Olivere.
- Olivere. - Elspeth.
Bože můj!
Ollie!
Tobě to ale sluší.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ty jsi ale vyrostl. No jistě, že jsi vyrostl.
Jistě, to jsem ale hloupá.
Vyrostl jsi.
Promiň. Jsem úplně rozhozená.
Četl jsem zprávu o siru Jamesovi.
Je mi to strašně líto.
Vlastně mě překvapilo, že čekal tak dlouho.
Chápeš.
I tak to byl hrozný šok.
Jo.
Je zvláštní tě vidět.
Koupila jsem si tady poblíž malý byt.
Kdo by to čekal?
Saltburn mi najednou připadal moc velký a odlehlý.
Jak to tam vypadá? Je tam pořád Duncan?
Bože! Je tam pořád.
Všechno je naprosto stejné, jako když jsi odešel.
To jsem rád.
Ollie, nelíbilo se mi, jak se k tobě James zachoval.
Chtěla jsem něco říct.
To už bylo dávno.
Ne, pro mě ne.
Hodně jsem o tom přemýšlela a...
Musíš mít na paměti, že nebyl úplně při smyslech
po tom všem, co se stalo.
A on...
Musíš mu odpustit, rozumíš?
Samozřejmě.
Jsi teď šťastný?
Vlastně ne.
A vy?
Vlastně ne.
Flat white!
Takže...
Přijeď na návštěvu.
Na Saltburn.
Teď už je vzduch čistý, ne?
Upřímně můžu říct, že posledních pár měsíců
bylo nejšťastnějších v mém životě.
Je hrozná smůla, že jste tak onemocněla.
Ale je pro mě velká čest se o vás starat.
Stejně jako bude čest starat se o Saltburn.
Děkuji, že jste mi věřila.
Slibuji, že se budu o dům starat, jako by se o něj staral Felix.
Nakonec jsme se k tomu dopracovali, že?
Nějak.
Díkybohu.
A po všech těch strašlivých nehodách.
Ale...
existuje vůbec něco jako nehoda, Elspeth?
Já nevím.
Nehody jsou pro lidi jako vy.
Ale pro nás ostatní je to práce.
A na rozdíl od vás,
já pracovat umím.
Prosím vás, já nemám peníze.
Můžu vám zaplatit zítra?
Co se vlastně stalo?
Poslal e-mail do Sotheby's, že získal Palissyho talíř.
Koupila jsem si tady poblíž malý byt.
Olivere.
Nebyl jsem do něj zamilovaný.
Vím, že si to všichni mysleli.
Ale nebyl.
Měl jsem ho rád.
Měl jsem ho tak rád.
Zbožňoval jsem ho, přísahám Bohu.
Ale někdy...
Jsem...
Jsem ho nenáviděl.
Nenáviděl jsem ho.
Jo, nenáviděl jsem ho.
Všechny jsem vás nenáviděl.
A vy jste mi to ulehčovali.
Rozmazlení jako prasata v žitě.
Žádní přirození predátoři.
Tedy...
skoro žádní.
Překlad titulků: Tereza Tesařová
Kreativní dohled Kristýna