Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫לא הייתי מאוהב בו.‬
‫אני יודע שכולם חשבו שכן.‬
‫אבל לא.‬
‫אהבתי אותו. כמובן.‬
‫אי אפשר היה שלא לאהוב את פליקס.‬
‫וזה היה חלק מהבעיה.‬
‫כולם אהבו אותו. כולם רצו להיות בקרבתו.‬
‫זה התיש אותו.‬
‫אנשים פשוט לא עזבו אותו בשקט.‬
‫בעיקר הבנות.‬
‫אלוהים.‬
‫הבנות.‬
‫האמת שזה היה מביך איך שכולם כרכרו סביבו.‬
‫אני חושב, בכנות, שזו הסיבה שהוא חיבב אותי כל כך.‬
‫הגנתי עליו.‬
‫הייתי כן איתו.‬
‫הבנתי אותו.‬
‫אהבתי אותו.‬
‫אהבתי... אותו.‬
‫אבל האם הייתי מאוהב בו?‬
‫זה ממש מתסכל אותי. זה מרתיח.‬
‫הבנתי, אינדיה.‬
‫לרשותו הצעיף.‬
‫היי, ז'קט מגניב.‬
‫- והעניבה? - כל כך המוני.‬
‫אלוהים.‬
‫ברוכים הבאים מחזור 2006‬
‫האמת שזה ממש פואטי.‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫מישהו יושב כאן?‬
‫אפשר?‬
‫אני מייקל גייבי.‬
‫- אוליבר. - אוליבר מה?‬
‫אוליבר קוויק.‬
‫אז גם לך אין חברים, אוליבר קוויק?‬
‫לא לכולם? כלומר, זה רק הלילה הראשון.‬
‫תסתכל מסביב.‬
‫אלה רק אני ואתה.‬
‫והבחורה שסובלת מאגורפוביה, אבל היא בחדר שלה. מן הסתם.‬
‫מה אתה קורא?‬
‫אני קורא מתמטיקה.‬
‫אני גאון. אני בכלל לא אוהב מתמטיקה.‬
‫אני פשוט יכול לחשב. בראש. כל דבר.‬
‫- תן לי תרגיל. - לא, זה בסדר.‬
‫- קדימה. - זה לא שאני לא מאמין לך.‬
‫- בבקשה. - לא. אני מאמין...‬
‫אז תן לי תרגיל, לעזאזל!‬
‫423 כפול 78?‬
‫32,994.‬
‫אז מה דעתך על אוקספורד?‬
‫נחמד כאן. כן, נחמד. תודה.‬
‫באת מרחוק? מהבית?‬
‫פרסקוט.‬
‫- כן. מאיפה? - פרסקוט.‬
‫מרסיסייד?‬
‫מעולם לא הייתי.‬
‫פרסקוט.‬
‫איך הסתדרת עם רשימת הקריאה של הקיץ?‬
‫בסדר, אני חושב.‬
‫- קראתי את הכול. - את הכול?‬
‫- יש שם 50 ספרים. השתגעת? - חשבתי שאנחנו אמורים...‬
‫הברית החדשה בתרגום המלך ג'יימס שם!‬
‫בילית את כל הקיץ בקריאת הברית החדשה?‬
‫רשימת קריאה היא רשות.‬
‫- לא קראתי חצי מהספרים שם. - מצטער.‬
‫יש לך מושג איפה הוא? הוא כבר מאחר ב-20 דקות.‬
‫טוב, אני מניח שכדאי שנתחיל.‬
‫אני ממש מצטער. מצטער על האיחור!‬
‫אני ממש מצטער. הלכתי לגמרי לאיבוד.‬
‫היי, נעים מאוד. אני מצטער.‬
‫אתה פארלי...‬
‫סטארט, אני מניח?‬
‫נחמד מצדך שהצטרפת, סוף סוף.‬
‫אתה לא במקרה קרוב משפחה של פרדריקה סטארט?‬
‫- היא אימא שלי. - לא!‬
‫הכרתי אותה כשהייתי בגילך. כששנינו למדנו כאן.‬
‫כשקראו לה פרדריקה קאטון. לפני שהיא נסעה לאמריקה.‬
‫לא נכון!‬
‫אלוהים. אספר לה.‬
‫היא ממש תשמח שאחד מחבריה ילמד אותי.‬
‫לא, לא... חבר.‬
‫יותר... מעריץ.‬
‫כן. מרחוק.‬
‫אני לא בטוח שאי פעם דיברנו.‬
‫לא, אל תזכיר אותי בכלל.‬
‫שנתחיל?‬
‫"ג'י קיי צ'סטרטון היה מקבל את זה.‬
‫"את דהרת השקרים השערורייתית הזו.‬
‫"ולפיכך על צורת הפסוק ניתן לומר,‬
‫"כמו ב'דוכסית האחרונה' של בראונינג, שהיא נראית כאילו היא חיה".‬
‫בסדר, כן. טוב מאוד.‬
‫יש בזה הרבה חומר למחשבה. מסקרן.‬
‫"ולפיכך..."‬
‫מצטער. רק "לפיכך".‬
‫פשוט מילה מצחיקה.‬
‫- למה? - לא יודע.‬
‫לא נראה לי שמשתמשים בה בחיים האמיתיים, נכון?‬
‫היא קצת מסורבלת, אתה לא חושב?‬
‫- לא, לא ממש. - לא.‬
‫ברור שלא. השתמשת בה שבע פעמים.‬
‫- לא, אני לא... - כן. ספרתי.‬
‫אני חושש שהוא צודק, אוליבר.‬
‫אז אתה מותח ביקורת על הסגנון של המאמר שלי במקום על התוכן?‬
‫זו די...‬
‫- די מה? - עצלנות.‬
‫זה לגיטימי לחלוטין לדון ברטוריקה של טיעון.‬
‫- זה לא מה אתה טוען אלא איך. - נקודה טובה.‬
‫כן, בעיקר אם לא באמת קראת את השירים.‬
‫אני מצפה לשמוע את המאמר שלך.‬
‫אוליבר.‬
‫אוליבר!‬
‫הבאתי לך חטיף.‬
‫תודה.‬
‫ידעת שיש הלילה מסיבת חג מולד בקולג'?‬
‫ל"מ, אני ואתה.‬
‫לא מוזמנים.‬
‫אני בטוח שכל אחד יכול לבוא.‬
‫לא, זה למוזמנים בלבד. יש לך הזמנה בתיבת הדואר?‬
‫- לא בדקתי. - בדקתי. לא קיבלת.‬
‫אפסים מזוינים.‬
‫- כאילו בכלל רצינו ללכת. - כן.‬
‫כאילו נרצה לדבר עם הזונות השטחיות האלה!‬
‫- כן. - לא.‬
‫- אנחנו יכולים ליהנות לבד, לא? - כן.‬
‫- אתה תאכל את זה? - לא, אתה יכול לקחת.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. יש לי פנצ'ר.‬
‫- ביש מזל. - כן.‬
‫ניסיתי לתקן אותו.‬
‫ברור שזה קורה כשאני כבר מאחר בעשר דקות לשיעור.‬
‫לעזאזל.‬
‫- איפה השיעור? - באיפלי רוד.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני כבר בצרות כי הברזתי בשבוע שעבר, אז...‬
‫תראה, אני לא הולך כרגע לשום מקום. רק מחזיר אותם לספרייה.‬
‫קח את האופניים שלי.‬
‫לא, אני לא יכול. נראה שיירד גשם. לא הייתי רוצה...‬
‫באמת, זה לא סיפור גדול.‬
‫אקח אותם ממך מאוחר יותר.‬
‫- אתה בקולג' שלי, אז... - באמת?‬
‫כן.‬
‫זה ממש נחמד מצדך. אתה רציני?‬
‫היי, זה ממש נחמד. תודה.‬
‫אתה בטוח? זה קצת מעיק לגלגל אותם בחזרה לקולג'.‬
‫אתה רוצה שאחזיר את שלך?‬
‫לא, לא. אני מצטער. חשבתי שאתה...‬
‫אני יכול להחזיר אותם לקולג'. זה לא כל כך רחוק.‬
‫תודה. מצטער שאני לא יודע את שמך.‬
‫- אני פליקס. - אוליבר.‬
‫- אוליבר? אוליבר. - כן.‬
‫אוליבר, אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהב...‬
‫אני אוהב אותך! ברצינות.‬
‫תודה רבה, גבר!‬
‫ממש נחמד מצדך. אתה מציל אותי. באמת.‬
‫תודה. אני פשוט אשאיר את שלך בסככת האופניים, כן?‬
‫- כן. בסדר. - טוב. תודה, אולי!‬
‫ג'יימסון בהה כל הזמן בציצים שלה,‬
‫מתעלם לחלוטין מהעובדה שהיא בקושי יכולה לפתור את לוח הכפל.‬
‫לוח הכפל, אוליבר!‬
‫תתחפפי ותלכי ללמוד היסטוריה של האומנות.‬
‫אוליבר?‬
‫- כן? - אתה לא בדיוק חברה מדהימה.‬
‫מצטער.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני הולך לשירותים. תזמין לי עוד כוס בירה, בבקשה?‬
‫- בסדר. - תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫- עוד כוס בירה. - כן.‬
‫הנה הוא! אולי! אוליבר!‬
‫בוא לכאן, גבר.‬
‫היי! בוא לכאן.‬
‫בוא לכאן. כן! בוא לכאן.‬
‫אוי, לא.‬
‫היי, גבר.‬
‫היי.‬
‫זה הגיבור שלי, הבחור הזה.‬
‫סיפרתי לכולם איך הצלת אותי אתמול.‬
‫ממש חמוד!‬
‫- תודה. - ממש חמוד!‬
‫שב. אני חייב לך משקה. הנה. זוז קצת, בסדר?‬
‫סליחה, אתה עם חבר?‬
‫לא. הוא בדיוק עזב.‬
‫- אתה לא תאמין. - באיזה קולג' אתה?‬
‫הוא פשוט עצר...‬
‫- כמוך. - כן.‬
‫מה אתה לומד?‬
‫שוט! שוט!‬
‫- רגע. פצצות יגר! - כן!‬
‫- פצצות יגר! - כן.‬
‫- היי, הסיבוב הזה עליך, גבר. - אני צריך ללכת לישון.‬
‫רגע. לא, לא!‬
‫אתה לא יכול להתחמק מהסיבוב שלך.‬
‫- אני לא. - נראה שכן.‬
‫קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫- פארלי. - מה?‬
‫- תעזוב אותו, אחי. - מה?‬
‫הסיבוב הזה יעלה הון.‬
‫חוקי הפאב, פליקס.‬
‫זה הסיבוב שלי. אני לא יכול...‬
‫אני לא יכול לחזור ולבקש מהם כסף.‬
‫- לא בעיה שלי. - בבקשה ממך.‬
‫אוכל לשלם לך מחר?‬
‫מצטער. אתה לא קרוב לסכום.‬
‫בבקשה. אביא לך את הכסף מחר.‬
‫לא.‬
‫- בבקשה. אני... - לכל הרוחות.‬
‫חשבתי שאולי תצטרך עזרה.‬
‫והפלת את זה על הרצפה ליד הרגליים שלך.‬
‫חשבתי לגנוב את זה, אבל החלטתי לעשות את הדבר הנכון.‬
‫תודה.‬
‫אחזיר לך מחר.‬
‫אני לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫תודה, אולי!‬
‫- תודה, אולי. אלוהים. - אולי!‬
‫אולי! אולי!‬
‫אולי! אולי...‬
‫פארלי למעשה גדל איתנו.‬
‫לא ידעתי שאתה ופארלי בני דודים.‬
‫כן, הדודה שלי, אימא של פארלי, ברחה לאמריקה‬
‫כשהיא הייתה בת 19 כדי לברוח מ"האנגלים קרי הלב".‬
‫- סיגריה? - אני לא מעשן.‬
‫כן, דודה פרד התחתנה עם מטורף שבזבז לה את כל הכסף,‬
‫וגם חלק נכבד מהכסף של אבא, עד שלבסוף הוא נאלץ לנשל אותה.‬
‫- זה נשמע כמו רומן של אוולין וו. - כן.‬
‫הרבה מהדמויות של וו מבוססות על משפחתי.‬
‫כן, הייתה לו אובססיה מוחלטת לבית שלנו.‬
‫אבא הרגיש כל כך אשם על כל העניין‬
‫שהוא החליט לשלם על כל החינוך של פארלי.‬
‫- פארלי בר מזל. - טוב, זה לא ממש עזר לו.‬
‫הוא סולק כמעט מכל בית ספר‬
‫משום שמצץ למורים.‬
‫- מה איתך? - לא מצצתי לאף מורה.‬
‫עדיין לא.‬
‫- זה די-ג'יי שאדו. - הוא נוראי.‬
‫כל הפסיכים האלה שלומדים בפנימיות.‬
‫מה מלמדים אתכם?‬
‫- לטינית, פולו מים והתעללות בילדים. - אני יודע.‬
‫זה חמוד.‬
‫פליקס הקטן.‬
‫אין תמונות שלי כילד.‬
‫אין באמת הרבה מה לספר.‬
‫בחייך. מה, אתה בתוכנית להגנת עדים או משהו?‬
‫אלוהים אדירים. יש לך אחים?‬
‫איך ההורים שלך?‬
‫אחים, לא.‬
‫- וההורים שלי... - מה?‬
‫- אני לא רואה אותם הרבה. - למה?‬
‫פשוט... הם...‬
‫- יש להם בעיות. - אילו?‬
‫איזה סוג של... מה זאת אומרת בעיות?‬
‫בריאות נפשית והתמכרויות וכאלה.‬
‫- אבא היה סוג של סוחר. - סוחר?‬
‫נשמע נורא, באמת.‬
‫- כן. - זה היה נורא?‬
‫תראה, הכול קשה.‬
‫כן.‬
‫שילכו לעזאזל.‬
‫אתה מעורר השראה, באמת.‬
‫- תודה. - מגניב מאוד.‬
‫עכשיו תעשה אן-דן-דינו כדי ללכת הביתה עם אינדיה או אנאבל?‬
‫כי הן נראות אומללות.‬
‫אן-דן-דינו.‬
‫סוף על הקטינו, סוף על הקטי קטו, אליק בליק בום.‬
‫אתה בחוץ, ילד טוב.‬
‫מה לעזאזל, גבר? אני מפלרטט איתה כבר שעה.‬
‫אני רוצה לפחות שתביא ביד.‬
‫כולנו רוצים שיביאו לנו ביד, אחי.‬
‫תשיג תואר וטירה ענקית.‬
‫אוליבר קוויק.‬
‫אתה נראה שונה.‬
‫באמת?‬
‫יימאס לו ממך.‬
‫סליחה?‬
‫חנפן.‬
‫אוליבר יכול לבוא?‬
‫- מותק. - מה?‬
‫אני לא יודעת. הוא קצת מוזר.‬
‫אין לו יכולת שיחה. ליד מי אושיב אותו?‬
‫ליד אחת מהחברות השוות שלך?‬
‫אני מצטערת, פליקס.‬
‫אף אחת לא רוצה לשבת ליד אוליבר.‬
‫למה לא?‬
‫כי הוא תלמיד עם מלגה שקונה את הבגדים שלו בארגון צדקה.‬
‫אכזרי.‬
‫זה כל כך אכזרי.‬
‫- את כזו סנובית. - מצטערת.‬
‫כל כך חם.‬
‫נכון.‬
‫מה הריח הזה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לא.‬
‫מה? על מה אתה מדבר?‬
‫זה דוחה, פליקס.‬
‫- זה בסדר. - אני מנקה.‬
‫רק עשירים יכולים להיות כאלה מטונפים.‬
‫- לך תזדיין. - יש פיצה על הרצפה.‬
‫- אחי, תפסיק. אנקה אחר כך. - אתה לא.‬
‫אתה לא תעשה כלום.‬
‫- אתה לעולם לא תנקה. - אני כן.‬
‫אתה לא.‬
‫אולי, אמרתי שאעשה את זה אחר כך.‬
‫תפסיק, לעזאזל! אני לא ילד. אני יכול לעשות את זה בעצמי.‬
‫פשוט...‬
‫פשוט חם לי. החדרים האלה רותחים.‬
‫הם מעדיפים שנמות ממכת חום‬
‫מאשר להרוס את ציפוי העץ המזוין‬
‫על ידי התקנת מיזוג אוויר.‬
‫- אתה בלחץ מהבחינות? - אני לא בלחץ מהבחינות, אוליבר.‬
‫אתה משגע לי את ה...‬
‫אני צריך לחזור על החומר. נראה לי שאפגוש אותך מאוחר יותר, בסדר?‬
‫ב"קינגס ארמס"?‬
‫כן, אולי. אשלח לך הודעה, בסדר?‬
‫כן, כמובן.‬
‫היי.‬
‫רק בדקתי אם פליקס נמצא.‬
‫היינו אמורים להיפגש.‬
‫כולם בפאב.‬
‫טוב.‬
‫הוא לא אמר לי.‬
‫אינדיה הייתה שם?‬
‫כן.‬
‫- מצטער. - אלוהים, לא.‬
‫לא משנה.‬
‫יש לך אלכוהול?‬
‫את רוצה שיהיה לי אלכוהול?‬
‫אתה חושב שהוא יקנא?‬
‫בכנות?‬
‫אני לא חושב שהוא ישים לב בכלל.‬
‫היי, אימא.‬
‫אולי, מה קרה?‬
‫היי, בוא הנה.‬
‫איך זה קרה?‬
‫הוא שבר את הראש על המדרכה.‬
‫בטח היה שיכור, מהיכרות עם אבא.‬
‫- לעזאזל. - או מסומם לגמרי.‬
‫אני...‬
‫- אני ממש מצטער, אולי. - זה פשוט הלם.‬
‫אימא שלך בסדר?‬
‫היא הייתה לגמרי מבולבלת.‬
‫שזה... די נורמלי מבחינתה.‬
‫הם יצטרכו לדחות לך את הבחינות. אתה לא במצב לעשות אותן עכשיו.‬
‫- אתה חייב לחזור הביתה. - לא.‬
‫אני לא יכול לפספס אותן.‬
‫- אתה בהחלט יכול לפספס את הבחינות. - אני לא.‬
‫לא.‬
‫אני לא כמוך, פליקס.‬
‫זה כל מה שיש לי.‬
‫- היי, אוליבר. - היי.‬
‫- טוקסידו נחמד. - תודה.‬
‫וואו. הוא שכור, נכון?‬
‫- כן. - כן.‬
‫השרוולים ארוכים מדי.‬
‫תמיד תבדוק את השרוולים.‬
‫בכל זאת, לא רע.‬
‫אתה כמעט עובר.‬
‫בתור מה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ילד אנושי אמיתי.‬
‫- היי, אחי. - היי.‬
‫אולי!‬
‫- היי, אחי! - היי.‬
‫קדימה. בוא איתי.‬
‫היי. חכה, חכה!‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫אנחנו נפספס את הנשף, פליקס.‬
‫קדימה.‬
‫מה קורה, פליקס?‬
‫חשבתי על איך אני יכול...‬
‫עברת תקופה כזו מחורבנת לאחרונה.‬
‫התמודדת איתה באומץ רב.‬
‫פליקס, בחייך.‬
‫אז במשפחה שלי, יש לנו מסורת, כן?‬
‫כשמישהו מת, אנחנו כותבים את שמו על אבן‬
‫וזורקים אותה לנהר.‬
‫סבא רבא שלי התחיל את זה כשהבן שלו מת במלחמה.‬
‫עשיתי את זה רק לכלב שלי עד עכשיו.‬
‫אני לא יודע. זה פשוט... זה עזר. קצת.‬
‫זה נראה קצת טיפשי עכשיו.‬
‫לא, זה לא טיפשי.‬
‫תודה.‬
‫זה משהו, נכון?‬
‫אז מה אני עושה?‬
‫אני לא ממש יודע. אני מניח שאתה יכול לומר כמה מילים או...‬
‫אנחנו יכולים פשוט לעמוד כאן בשקט כמה זמן.‬
‫ואז אתה פשוט זורק אותה פנימה.‬
‫זה לא נשמע טוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫אבא‬
‫אתה חושב שתחזור הביתה?‬
‫האמת?‬
‫אני לא חושב שאי פעם אחזור הביתה.‬
‫אבל מה עם אימא שלך?‬
‫אתה יודע מתי הרגשתי בפעם הראשונה את פנים גרונה של אימי?‬
‫הייתי בן שמונה.‬
‫אבא שלי אמר לי‬
‫שעליי לדחוף את האצבעות לגרון שלה כדי שתקיא,‬
‫אחרת...‬
‫היא תמות בשנתה.‬
‫אז ל"בית" אין אותה משמעות כמו שיש אצלך, פליקס.‬
‫הזוהמה המחורבנת שיש שם, הבלגן. אני לא יכול להתמודד עם זה.‬
‫אני פשוט לא יכול.‬
‫למה שלא תבוא איתי הביתה?‬
‫בוא לסולטברן.‬
‫- לא. - כן.‬
‫- זו טרחה גדולה מדי. - שטויות!‬
‫אתה תציל את שפיותי. באמת.‬
‫- ארגיש מוזר. - זה לא יהיה מוזר.‬
‫אימא מזמינה אנשים להישאר במשך חודשים.‬
‫ויודע מה? אם יימאס לך מאיתנו, תוכל לעזוב.‬
‫אני מבטיח.‬
‫והאמנתי לו.‬
‫סולטברן.‬
‫מר קוויק.‬
‫הקדמת.‬
‫עליתי לרכבת המוקדמת.‬
‫תודיע לנו בבקשה בפעם הבאה.‬
‫השערים לא היו פתוחים.‬
‫זה בסדר...‬
‫שלחנו מישהו שיאסוף אותך.‬
‫- מצטער. - אין על מה.‬
‫בוא אחריי.‬
‫וואו.‬
‫זה מדהים.‬
‫וואו. פשוט וואו.‬
‫תשאיר את התיק שלך שם. מישהו יביא לך אותו.‬
‫אולי! תודה לאל שהגעת!‬
‫דאנקן, אני אלווה אותו לחדרו.‬
‫אוליבר, נסה לא לפחד מדי מדאנקן.‬
‫דאנקן, תפסיק להיות כל כך מפחיד מול החברים שלי.‬
‫- אנסה, פליקס. - בוא, אחי.‬
‫- קדימה. - הוא מפחיד.‬
‫הוא בסדר. הוא פשוט מוזר.‬
‫טוב.‬
‫אז...‬
‫גרם מדרגות אדום.‬
‫כאן מיששתי באופן לא הולם את בת דודתי.‬
‫ארון של הנרי השביעי.‬
‫רוח הרפאים של סבתא.‬
‫היי, סבתא.‬
‫חדר ירוק, גינה, כמה ציורים מחרידים של רובנס.‬
‫פסנתר שבור.‬
‫חדר כחול.‬
‫הוא כחול.‬
‫וחדר השינה של המלך.‬
‫למעשה על המיטה נשאר מהזרע של הנרי השמיני.‬
‫זו הגלריה הארוכה.‬
‫קרוב משפחה מת, קרובי משפחה מתים.‬
‫הדובון הישן של אבא.‬
‫אוסף המחזות של שייקספיר ומבוך.‬
‫כן, אנחנו עוברים מכאן.‬
‫טוב!‬
‫החדר שלי.‬
‫אתה תהיה בחדר הסמוך.‬
‫חדר אמבטיה.‬
‫דרך אגב, נחלוק חדר אמבטיה. אני מקווה שלא אכפת לך.‬
‫אחרת תצטרך ללכת עד לקצה השני של הבית.‬
‫חדר הלבשה.‬
‫ו...‬
‫החדר שלך!‬
‫וואו.‬
‫אני שמח שאתה כאן.‬
‫טוב. אניח לך להתארגן.‬
‫רק דבר אחד.‬
‫לאימא יש פוביה מזקנים ומזיפים, אז השארתי לך סכין גילוח בחדר האמבטיה.‬
‫- מה? - כן. אין לי מושג.‬
‫היא חושבת שזה לא היגייני. משהו שקשור לאבא שלה.‬
‫זה מטורף. אסור לי אפילו לענוד את עגיל הגבה שלי כשאני כאן.‬
‫- יש עוד משהו שאני צריך לדעת? - לא. רק תהיה עצמך.‬
‫הם יאהבו אותך. בלי רשמיות, אני מבטיח.‬
‫נהיה בספרייה.‬
‫בספרייה?‬
‫השחקנים של קאטון‬
‫אלוהים.‬
‫אין להם כנראה מוסד גמילה בליברפול.‬
‫לא, אני מניחה שאין.‬
‫לא, כולם פשוט הולכים לעזאזל, כנראה.‬
‫- איפה ליברפול? - אני חושבת שעל הים.‬
‫יקירי, איפה ליברפול?‬
‫בצפון.‬
‫- בצפון. - כן.‬
‫הוא נקרא פרסקוט.‬
‫זו יכולה להיות שכונת עוני נוראית.‬
‫סוג של פלישה לקרקע.‬
‫ושני ההורים שלו סחרו.‬
‫אלוהים! ואימו שתיינית.‬
‫זה יכול להיות מאוד טראומטי לתינוקות.‬
‫הם נולדים שיכורים.‬
‫זה נכון שהוא היה צריך לדחוף אצבעות לגרונה של אימו?‬
‫- פארלי, אלה דברים פרטיים. - אתה סיפרת לנו.‬
‫בסודיות.‬
‫זה נורא. אתה מדמיין את עצמך עושה לי את זה?‬
‫אימו הייתה חולה כשהוא היה בן שמונה.‬
‫אני חושבת שכשאתה עני זה קורה קצת יותר.‬
‫בואו נדאג שהוא ממש ייהנה פה.‬
‫בהצלחה. הוא לא מחייך הרבה.‬
‫פארלי חושב שהוא נורא. למה אתה חבר שלו?‬
‫עני מאוד, לא מושך והוריו מכורים לסמים.‬
‫- אני לא יכולה... - והנה הוא כאן.‬
‫- בדיוק דיברנו עליך. - אל תדבר שטויות.‬
‫פארלי, אתה ממציא את הדברים הכי נוראיים.‬
‫מובן שלא דיברנו.‬
‫שלום, אוליבר יקירי.‬
‫אילו עיניים יפות.‬
‫- כמה נפלא! - אמרתי לך שהוא לא דוחה.‬
‫אבל, יקירי, אתה נחמד כלפי כולם. אי אפשר להאמין לך.‬
‫אוליבר, יש בי פחד תהומי מכיעור.‬
‫מאז שהייתי צעירה מאוד. איני יודעת למה.‬
‫- אולי בגלל שאת אדם נורא. - אל תהיה רשע.‬
‫האם ונישה כבר ראתה אותך?‬
‫אלוהים. היא תמות.‬
‫היא נמרחה על רהיטים כל היום‬
‫- בתקווה שתיתקל בה. - ממש.‬
‫תפסיקו בבקשה. הנער המסכן רק הגיע.‬
‫אוליבר, כמה טוב לפגוש אותך סוף סוף.‬
‫- הנסיעה הייתה בסדר? - כן, תודה, אדוני.‬
‫אלוהים. אל תגיד "אדוני". לא. אנחנו לא סובלים את זה כאן.‬
‫בוא. שב לידי.‬
‫זוהי חברתי היקרה, פמלה, ששוהה אצלנו.‬
‫היי.‬
‫פמלה, יקירתי, תוכלי למצוא את אנני ולשאול על התה?‬
‫כן.‬
‫כן. מי מהן זו אנני?‬
‫תמצאי אותה, יקירתי. אנני.‬
‫- את תסתדרי. - בסדר, אני אסתדר.‬
‫- במטבח. - במטבח.‬
‫במטבח, אז אנני במטבח.‬
‫בסדר.‬
‫- קדימה. - בסדר.‬
‫פמלה המסכנה. היא שוהה כאן עד שתתאושש.‬
‫היא עברה תקופה נוראית השנה. מחרידה.‬
‫אבל, אוליבר, גם אתה.‬
‫אלוהים, כל כך הצטערתי לשמוע על אביך.‬
‫כל כך טרגי.‬
‫איבדתי כל כך הרבה חברים להתמכרויות.‬
‫כל כך הרבה חברים יקרים.‬
‫אני חוששת שזה גם שורש הבעיות של פמלה.‬
‫והדבר המעניין היחיד לגביה.‬
‫פארלי!‬
‫היא די משעממת, אבל היא כל כך יפה.‬
‫אתה חייב להודות, היא יפה מאוד.‬
‫אבל זו תמיד הייתה קללה. אני מתכוונת, הגברים. אתה לא תאמין.‬
‫האחרון הוא איזה מיליארדר רוסי נוראי.‬
‫מכוער בצורה מרושעת, כמובן.‬
‫והיא מסתגרת כאן כבר חודשים, מתחבאת מפניו.‬
‫בכל מקרה, בוא לא נדבר על זה.‬
‫יקירי, ספר לי על אימא שלך. איך היא מחזיקה מעמד?‬
‫- עדיין שותה? - תפסיקי!‬
‫- תתעלם ממנו. - זה לא מנומס.‬
‫דבר לא מזעזע אותי, אוליבר.‬
‫שום דבר. ספר לי הכול.‬
‫לעזאזל.‬
‫אולי, אני מצטער. אימא שאלה המון שאלות חצופות.‬
‫אל תיעלב.‬
‫מישהו פרק את המזוודה שלי.‬
‫לעזאזל. נכון. הייתי צריך להגיד לך שעושים את זה כאן.‬
‫כל המשרתות מדווחות לאימא,‬
‫אז אני מקווה שלא ארזת משהו שערורייתי.‬
‫רק את תחתוני הבוקסר הישנים שלי. אלוהים.‬
‫הם רגילים לזה. אל תדאג.‬
‫דאנקן יהיה מאושר.‬
‫אני מקווה שלא אכפת לך. אמרתי להם לתלות מקטורן לארוחת הערב.‬
‫אנחנו מתלבשים לארוחת ערב, אז לא רציתי שתיתפס לא מוכן.‬
‫מתלבשים לארוחת ערב?‬
‫כן. לבוש רשמי.‬
‫יכולתי להביא.‬
‫לא! אל תדבר שטויות. יש לי אחד מיותר. זה סתם בזבוז.‬
‫אבל יש לך חפתים?‬
‫לא.‬
‫זה בסדר. נטפל בזה. אביא לך.‬
‫אני ממש שמח שאתה כאן, אול.‬
‫אני מצטער שהכול כל כך... מיושן.‬
‫לא, זה מקסים.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫נפגשנו במוסד גמילה, אז...‬
‫הוא היה כל כך נחמד בהתחלה, ואז,‬
‫כל שותפיו העסקיים התחילו ליפול מהחלונות.‬
‫- אתה מבין? - הבנתי. מזל שברחת.‬
‫אני מניחה.‬
‫אבל הוא דיבר רוסית כל הזמן וזה פשוט נשמע כל כך רומנטי,‬
‫ואני לא מכירה את המילה ברוסית ל"זונה",‬
‫אז חשבתי שזה נשמע כמו שירה יפה.‬
‫אבא תמיד אמר שאסיים את חיי בתחתית התמזה.‬
‫עד עכשיו, הכול בסדר.‬
‫אני לא יודעת מה הייתי עושה לולא אלספת.‬
‫- היא ממש הצילה אותי. - אל תדושי בזה, פמלה.‬
‫אנחנו שמחים לארח אותך לכמה זמן שתצטרכי.‬
‫לנצח?‬
‫לא. אני חושבת שמצאתי מקום.‬
‫- כל הכבוד, יקרה. - יופי!‬
‫לבן דודי יש דירה.‬
‫זה בדיוק מה שאת צריכה, דירה קטנה ונחמדה.‬
‫זו יותר דירת חדר...‬
‫אהבתי לגור בדירת חדר בשנות ה-20 לחיי. זה כל כך משחרר שהכול בחדר אחד.‬
‫והרבה פחות לנקות.‬
‫אבל יהיה נורא כשלא תהיי כאן. איך אסתדר?‬
‫אני יכולה להישאר עוד קצת.‬
‫- לא. - לא, יקירתי! לא.‬
‫את ודאי רוצה כבר להיפטר מאיתנו ולמצוא מקום משלך.‬
‫אני בהחלט מבינה.‬
‫- היי. - לעזאזל. הפחדת אותי.‬
‫מצטער, אני פשוט...‬
‫חשבתי שאת הולכת בשנתך.‬
‫לא. רציתי להתבונן בירח.‬
‫הוא כמעט מלא.‬
‫אתה יודע מה זה אומר?‬
‫לא.‬
‫כולנו עומדים להשתגע.‬
‫מצטער. בטח קר לך.‬
‫יש לי דם קר.‬
‫כולנו בעלי דם קר. לא שמת לב?‬
‫אתם לא בעלי דם קר.‬
‫המשפחה שלך כל כך נחמדה אליי.‬
‫חמוד.‬
‫אני מבינה למה פליקס מחבב אותך כל כך.‬
‫אתה כל כך...‬
‫כל כך מה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אמיתי.‬
‫נראה לי שאני מחבבת אותך יותר מההוא של השנה שעברה.‬
‫לילה טוב.‬
‫- מה... - ארוחת הבוקר מוכנה.‬
‫- בוקר טוב. - בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫- ישנת היטב? - כן.‬
‫היי.‬
‫אוליבר, תאכל ארוחת בוקר.‬
‫האם אוכל לקבל ארוחת בוקר אנגלית גם, בבקשה?‬
‫ארוחת הבוקר על המזנון, יקירי. אתה מוזמן לקחת.‬
‫איך תרצה את הביצים שלך?‬
‫- זה בסדר. אני יכול לקחת אם... - לא את הביצים.‬
‫את הביצים מכינים בשבילך.‬
‫בדיוק!‬
‫וכל השאר על המזנון.‬
‫מטוגנות. עין הפוכה, בבקשה.‬
‫אולי, דיברנו על הביוגרפיה של שלי.‬
‫איזו שלי? שלי, אחותה של בלינדה?‬
‫או פרסי ביש שלי? המשורר.‬
‫המשורר הרומנטי.‬
‫אתה מכיר את הסיפור על הכפיל של שלי?‬
‫הכפיל שלו?‬
‫סוכנת הבית שלו ניקתה את אחד החדרים,‬
‫כששלי חלף מול החלון ונופף לעברה.‬
‫היא נופפה בחזרה לפני שקלטה ששלי נמצא באיטליה.‬
‫והיא בקומה העליונה.‬
‫וי, תפסיקי! תפסיקי. אני לא אצליח לישון. אני לא...‬
‫כמה שעות לאחר מכן הוא טבע.‬
‫עברה בי צמרמורת!‬
‫- תסתכלי, פמלה. - אוי לא.‬
‫- שמעתי שהזדיין עם אחותו. - נו, באמת!‬
‫אני חושב שזה היה ביירון.‬
‫דרך אגב,‬
‫אלי, שמעת שאדה ברחה עם טום פריור?‬
‫- כן, סיפרת לי. כמובן. - תודה.‬
‫בעלה היה נורא.‬
‫באמת? לא חשבתי שהוא היה כזה נורא.‬
‫אני מניחה שלא.‬
‫הכול בסדר, אולי?‬
‫בהחלט, כן. פשוט...‬
‫ביצים רכות...‬
‫הן עושות לי קצת בחילה.‬
‫מצטער.‬
‫ממש מצטער.‬
‫מצטער.‬
‫אנחנו נמצאים כאן, אולי.‬
‫- היי, חבר. - היי.‬
‫אסור להיכנס לשדה עם מכנסיים קצרים.‬
‫תראו, תראו.‬
‫תעזוב אותו.‬
‫יופי לך.‬
‫איזו תפנית.‬
‫תיזהר מהקוצים, אחי.‬
‫הם נמצאים בכל מקום. הם עונתיים.‬
‫אתם חושבים שהארי, הרמיוני ורון עשו שלישייה?‬
‫מה?‬
‫- בלי שום ספק. - אתה חושב שכולם הזדיינו?‬
‫הם מפספסים הזדמנות אם לא.‬
‫לעזאזל!‬
‫אלוהים.‬
‫- למה היא רטובה? - כי היא הייתה בתוך הבאר.‬
‫לעזאזל!‬
‫- מה אלה? - צלחות פאליסי.‬
‫את מתכוונת לברנרד פאליסי? הקדר ההוגנוטי בן המאה ה-16.‬
‫כן. אתה מכיר אותו?‬
‫סולטברן‬
‫תמיד אהבתי את עבודתו,‬
‫אבל מעולם לא ראיתי משהו משלו במציאות.‬
‫זה כל כך מוזר.‬
‫תפסיק!‬
‫נקודה לנו!‬
‫שתה.‬
‫מבוך סולטברן‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אני... מצטער.‬
‫זה בסדר גמור.‬
‫הרבה אנשים הולכים לאיבוד בסולטברן.‬
‫טוב.‬
‫לילה טוב, אחי.‬
‫אוליבר, יקירי.‬
‫כל כך דייקן.‬
‫- וי המסכנה. הבחורים פשוט בורחים לה. - למה?‬
‫היא מתמסרת בקלות. היא לא שולטת בעצמה מינית.‬
‫היא כך מאז שהייתה בת 14.‬
‫אימי תמיד אמרה.‬
‫נולדה מזוכיסטית.‬
‫- וישנו העניין עם האוכל. - איזה עניין?‬
‫אתה יודע, דוחפת אצבעות לגרון.‬
‫חשבנו שהיא תתגבר על זה, על ההקאות.‬
‫לא ידעתי.‬
‫בדיוק! זה אפילו לא עזר! בזבוז זמן מוחלט.‬
‫באמת. אבל אם היא תמצא את הבחור המתאים או הבחורה... לא אכפת לי. כל דבר.‬
‫הייתי לסבית לתקופה.‬
‫אבל זה היה רטוב מדי בשבילי. גברים הם כל כך יפים ויבשים.‬
‫בטח לא היה קל לוונישה,‬
‫כשאת האימא שלה.‬
‫- למה? - ככה.‬
‫ככה מה?‬
‫כי את כל כך יפה.‬
‫מה לדעתך פמלה תלבש הערב?‬
‫מה? פמלה לא כאן.‬
‫- היא... - היא הלכה.‬
‫ג'יימס חשב שעדיף יהיה להרחיק אותה הבוקר בלי סצנות.‬
‫כמה רמזים כבר אפשר לתת.‬
‫כן, היא באמת נראתה קצת אבודה.‬
‫זה מאוד רגיש מצדך. היא לגמרי תלותית.‬
‫משביתת שמחות אמיתית.‬
‫קשה מאוד לדעת רק מלהביט בה כי היא כל כך אופנתית!‬
‫היית חושב שכיף להיות איתה.‬
‫אבל אין שום דבר מתחת לפני השטח.‬
‫אני יודעת שהיה לה קשה בשנים האחרונות,‬
‫אבל באמת, היא לא הפסיקה לדבר על זה.‬
‫אם זה בכלל היה נכון.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫לא הייתי צריך להגיד את זה.‬
‫לא, תמשיך.‬
‫לא, אני לא יודע. פשוט...‬
‫הסיפורים שלה, הם פשוט נראו קצת לא עקביים לפעמים.‬
‫חשבתי שגם את הבחנת בזה.‬
‫כן, בהחלט!‬
‫הרחמים העצמיים.‬
‫הסחיטה הרגשית.‬
‫את יודעת.‬
‫כן.‬
‫כן!‬
‫הרגשתי אשמה בגלל זה אחר הצוהריים,‬
‫אבל אתה צודק.‬
‫למעשה היה בה משהו די מאיים.‬
‫כן.‬
‫תודה לאל שאתה פה, אוליבר. אתה כל כך חד אבחנה.‬
‫אתה יומרני.‬
‫ואת בכותונת לילה שקופה מתחת לחלון שלי.‬
‫זה הבית שלי. אני יכולה ללכת לאן שאני רוצה.‬
‫טוב.‬
‫ואת רוצה להיות בכותונת לילה שקופה‬
‫מתחת לחלון שלי.‬
‫לא ממש חשבתי על זה.‬
‫אז את פשוט מזוכיסטית?‬
‫את לא אוכלת כלום.‬
‫אני אוכלת.‬
‫את לא שומרת את זה בפנים.‬
‫את כל כך יפה, ונישה.‬
‫את צריכה לדאוג לעצמך.‬
‫אז מחר,‬
‫את תאכלי.‬
‫ולאחר מכן, את תישארי ליד השולחן.‬
‫את מבינה?‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫אני יכול פשוט לאכול אותך.‬
‫אולי,‬
‫זה לא הזמן המתאים בחודש.‬
‫את חושבת שזה משהו שמטריד אותי?‬
‫כי למזלך, אני ערפד.‬
‫יש לך שם משהו קטן.‬
‫ילד קטן וטיפש שכמותך.‬
‫כן, חברה מאוד מעצבנת.‬
‫אני אף פעם לא זוכר את שמו של השמנמן. מה הוא?‬
‫הוא איזה רופא בפריז. אני לא זוכרת את שמו.‬
‫אבל הוא נותן שייקים שמערבבים עם מים.‬
‫- בוקר טוב. - בוקר טוב.‬
‫- ישנת טוב? - לא, לא ממש.‬
‫נהיה 30 איש בארוחת הערב מחר.‬
‫- סטופורד-סאקוויל ביטל. - אוי לא. חבל.‬
‫אלוהים. שכחתי מארוחת הערב.‬
‫רגע. מי בא לארוחת הערב?‬
‫- ה"הנרים". - לא. בבקשה.‬
‫- מי הם ההנרים? - חברים של אבא.‬
‫לכולם קוראים הנרי.‬
‫לא לכולם. רק לרובם.‬
‫- יהיה נחמד. - זו תהיה התעללות בידי הנרי.‬
‫את יודעת איזה מהם.‬
‫אז אושיב אותך ליד אוליבר. הוא יכול להתעלל בך במקומו.‬
‫אוליבר, רציתי לומר, צריך לעשות משהו כיפי ליום ההולדת שלך.‬
‫מסיבה אמיתית.‬
‫בלי הנרים. משהו שיהיה באמת מהנה.‬
‫מה דעתך, יקירי?‬
‫אם אוליבר רוצה בזה, אני חושב שזה רעיון מצוין.‬
‫אני חושב שנראה כאילו אוליבר מעדיף להשליך את עצמו מהחלון.‬
‫- איזו מין מסיבה? - אני לא יודעת. מה שתרצה.‬
‫מה דעתך? כמאה אנשים?‬
‫- מאה? - או מאתיים.‬
‫זה תמיד מגיע למאתיים, בסופו של דבר, בעניינים האלה.‬
‫תזמין את מי שאתה רוצה.‬
‫- את כל החברים שלך. - אילו חברים?‬
‫מה דעתכם שנתחפש?‬
‫כן!‬
‫אעטה את השריון שלי, אלספת.‬
‫רעיון מצוין, יקירי.‬
‫אפשר לבחור נושא. מה לגבי "חלום ליל קיץ"?‬
‫- מקסים. - הביאו את הפיות הזנותיות.‬
‫היי.‬
‫פליקס.‬
‫- הכול בסדר? - כן. למה?‬
‫נראה שאתה כועס על משהו.‬
‫- אני לא כועס על כלום. - בסדר.‬
‫זה פשוט קצת בלתי הולם, זה הכול.‬
‫- מה בלתי הולם? - מה אתה חושב?‬
‫לשכב עם ונישה, אולי.‬
‫למה אתה חושב ששכבתי עם ונישה?‬
‫פארלי ראה את שניכם. זה פשוט מביך, לעזאזל.‬
‫אתה חבר שלי. אתה אמור להיות כאן איתי.‬
‫לא רציתי להביך את ונישה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ראיתי אותה בחוץ וירדתי לבדוק שהיא בסדר.‬
‫ואני חושב שהיא לא הבינה נכון‬
‫כי היא ניסתה לנשק אותי.‬
‫והרחקתי אותה בנימוס.‬
‫פארלי אמר ששניכם כמעט אכלתם זה את זה.‬
‫ואתה מאמין לו?‬
‫אני וונישה?‬
‫בחייך.‬
‫- אז למה לא סיפרת לי? - אני פשוט...‬
‫חשבתי שעדיף יהיה לא לספר.‬
‫היא הייתה שיכורה. היא כנראה לא זוכרת.‬
‫היא כל כך מביכה.‬
‫פארלי הדפוק. איזה סכסכן.‬
‫מישהו צריך לבדר אותנו.‬
‫נכון.‬
‫בגלל זה אנחנו אוהבים אותו.‬
‫תודה לאל.‬
‫חשבתי שיהיה לנו מקרה אדי נוסף.‬
‫- אדי? - אדי היה חברי הטוב ביותר בביה"ס,‬
‫והוא בא להתארח אצלנו.‬
‫הוא בערך...‬
‫פיתח רגשות כלפי ונישה.‬
‫ואני לא יודע. הכול נעשה נורא מביך.‬
‫זה די הרס את החברות שלנו.‬
‫קשה לי להאמין.‬
‫- אתה חייב להיות תקיף. - אני לא יכול להתקשר ולהגיד לא.‬
‫אני יודע. אמרת את זה, אני יודע. אני מבין.‬
‫- אתה לא. זה משפיל. - זה קשה מאוד.‬
‫אני מצטער, אבל זה די מחורבן.‬
‫אתם עורכים לאוליבר מסיבה עם 200 איש‬
‫בזמן שאימא שלי חיה בזוהמה.‬
‫- היא לא חיה בזוהמה. - היא לא יכולה לשלם את החובות, אז זה יקרה.‬
‫טוב? בקצב שהיא מתדרדרת, זה יקרה.‬
‫זו בדיוק הסיבה שאבא מוטרד מזה שהוא עוזר לה.‬
‫הוא לא רוצה לעודד אותה. הוא רוצה שהיא תהיה עצמאית.‬
‫כן, כמוהו.‬
‫- פארלי. - אתה יודע איך זה נראה.‬
‫נכון?‬
‫לגרום לי לבוא אליך לבקש נדבה.‬
‫מה אתה רומז?‬
‫אני חושב שאתה יודע, פליקס.‬
‫למה שלא תשאל את ליאם וג'ושוע?‬
‫מי הם ליאם וג'ושוע, לעזאזל?‬
‫המשרתים שלך.‬
‫זה...‬
‫- זה לא הוגן, פארלי. בחייך. - בסדר.‬
‫- אתה רוצה לקחת את זה לשם? - יופי.‬
‫לקטע של גזע?‬
‫מה נסגר? אנחנו המשפחה שלך.‬
‫אנחנו בקושי שמים לב שאתה שונה, או מה שלא יהיה.‬
‫אני אף פעם לא יודע את שמות המשרתים.‬
‫קצב תחלופת המשרתים גבוה מאוד.‬
‫- כמובן. - ודרך אגב,‬
‫אבא שלי היה נדיב יותר מרוב האנשים.‬
‫הרבה יותר.‬
‫אבל...‬
‫אולי כבר עשינו כל מה שאפשר.‬
‫לאביה אין כל מושג, כמובן.‬
‫- איך את יודעת מי אביה? - כולם יודעים.‬
‫פליקס הזהיר אותך שתתרחק?‬
‫אני יודע. אבל איך את יודעת?‬
‫אולי אנחנו צריכים להיות קצת יותר זהירים.‬
‫לא תודה.‬
‫זה פשוט כל כך מאכזב.‬
‫אתה סתם עוד אחד מהצעצועים שלו.‬
‫את כועסת.‬
‫לא, אל תדאג. אני רגילה לזה, באמת.‬
‫הוא מעולם לא אהב לחלוק בצעצועים.‬
‫תודה.‬
‫גם באלה שהוא לא רצה לשחק יותר.‬
‫שלום. מה שלום הבן המדהים שלך?‬
‫ונישה.‬
‫ונישה...‬
‫- קודם אני. אתה לשמאלי. - מצטער.‬
‫כמובן.‬
‫כמה זמן את מכירה את משפחת קאטון?‬
‫מאז ומעולם.‬
‫- ואיך את... - בעלי הוא בן הסנדקאות של ג'יימס.‬
‫כמה זמן אתם נשואים? אתם נשואים הרבה זמן?‬
‫כן.‬
‫נחמד.‬
‫למה?‬
‫למה שזה יהיה נחמד?‬
‫האיש אידיוט.‬
‫מקרקעית האוקיינוס.‬
‫- יש לכם ילדים? - כן.‬
‫שניים. לא, שלושה. שלושה בנים.‬
‫- זה בטח קשה. - לא, הם בפנימייה.‬
‫זה היתרון בפנימייה, אין כמעט צורך לראות אותם.‬
‫- איפה ה... - הנרי, יקירי. תציל אותי.‬
‫היו לה שני חורים בתחת.‬
‫איך לעזאזל הייתי אמור לדעת שהיא זונה?‬
‫תן לי לדבר איתם‬
‫תן לגשם לרדת...‬
‫קריוקי‬
‫- תן לי לדבר איתם - קדימה‬
‫- לשורטי היו אפל בוטום ג'ינס - ג'ינס‬
‫- מגפיים עם הפרווה - עם הפרווה‬
‫כל המועדון הסתכל עליה‬
‫- היא נפלה לרצפה - היא נפלה לרצפה‬
‫לפני ששמת לב‬
‫שורטי ירדה נמוך, נמוך...‬
‫טוב, לעזאזל עם זה. אני הולך לקחת משקה.‬
‫גם אני.‬
‫- ריבוק עם רצועות - עם רצועות‬
‫היא הסתובבה והפליקה בתחת הגדול...‬
‫לזיין, לזרוק או להתחתן.‬
‫ריצ'רד השלישי,‬
‫הנרי השביעי או הנרי השמיני?‬
‫נראה לי שהייתי מזיין את ריצ'רד השלישי.‬
‫הוא כל כך חסר ביטחון, אז ברור שהוא ישקיע, נכון?‬
‫או שאתה פשוט יכול לזיין אותי.‬
‫למה סיפרת לפליקס עליי ועל ונישה?‬
‫לא חשבתי שהוא יגיב כל כך רע.‬
‫ידעת.‬
‫ידעתי.‬
‫אתה יודע...‬
‫אם אי פעם תרצה לדבר עם מישהו, אתה יכול לדבר איתי, פארלי.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אני יודע שאתה עובר תקופה קשה בבית.‬
‫אני מכיר את ההרגשה.‬
‫כשהמצב כל כך לא יציב...‬
‫זה מפחיד.‬
‫ובודד.‬
‫וזה בטח ממש מוזר שצריך לבקש מהם כל דבר.‬
‫- ואני יודע שאתה שונא אותי. - אני...‬
‫אני לא שונא אותך.‬
‫אבל אם תרצה שאדבר איתם כדי לראות אם יש...‬
‫אם אני יכול לעזור בדרך כלשהי,‬
‫רק תבקש.‬
‫בסדר.‬
‫אני חושב שאלך לגאול אותו מייסוריו.‬
‫בסדר.‬
‫כל הכבוד, הנרי! זה היה מצוין!‬
‫כולם, מחיאות כפיים להנרי.‬
‫הגיע הזמן לקחת את הדברים צעד קדימה.‬
‫נמצא איתנו מישהו שהוא זמר מאוד מוכשר.‬
‫הוא החבר הכי טוב שלך ושלי.‬
‫אוליבר קוויק.‬
‫- אוליבר! - קדימה. בוא.‬
‫- לא. - כן. אל תהיה ביישן.‬
‫אני אפילו לא מכיר את השיר.‬
‫המילים על המסך, אוליבר! זה הקטע הכי טוב!‬
‫אתה!‬
‫אתה מלביש אותי אני הבובה שלך‬
‫אתה קונה לי דברים אני אוהב את זה‬
‫אתה מביא לי אוכל אני צריך את זה‬
‫אתה נותן לי אהבה אני מזין אותה‬
‫ותביט על שנינו במבט אוהד‬
‫עם כל מה שרואים‬
‫אני לא רוצה כלום זה קל‬
‫אתה קונה כל מה שאני צריך‬
‫אבל תביט בתקוותיי‬
‫תביט בחלומותיי‬
‫המטבע שבזבזנו‬
‫אני אוהב אותך אתה משלם לי את את שכר הדירה‬
‫אני אוהב אותך אתה משלם לי את שכר הדירה‬
‫- ספר להם! - פארלי.‬
‫מה?‬
‫זה גם השיר שלך, פארלי. בוא תסיים אותו.‬
‫רק אם אתה מתעקש.‬
‫לקחת אותי למסעדה ליד ברודוויי‬
‫להראות לי מי אתה...‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫מה אתה חושב שאני עושה?‬
‫אני חושב שאתה בחדר הלא נכון.‬
‫באמת?‬
‫אתה תתנהג יפה מעתה והלאה, פארלי?‬
‫לא.‬
‫אתה תתנהג יפה?‬
‫לא.‬
‫אל תגרום לי לשאול שוב.‬
‫תגיד את זה.‬
‫אני אתנהג יפה.‬
‫מה לעזאזל אתה...‬
‫- לא הייתי עושה זאת. - מרגיז מאוד!‬
‫למה שאעשה את זה?‬
‫- אני לא יודעת. - אני נשבע, זו בטח טעות.‬
‫חלה איזו אי הבנה. אני בטוח...‬
‫וי, מה לעזאזל קורה?‬
‫זה פארלי.‬
‫- מה קרה? - הוא ניסה לגנוב משהו.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫- לך. - איני יכולה לעזור.‬
‫הוא חתיכת אידיוט.‬
‫- זוז! - בבקשה.‬
‫לעזאזל!‬
‫זו שערורייה.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא שלח אימייל לסותבי'ס להודיע שהוא השיג צלחות פאליסי.‬
‫איזה אידיוט. הוא ודאי ידע שאבא למד עם היו"ר.‬
‫ממש לירוק לבאר.‬
‫אימא ואבא נתנו לו כל מה שביקש.‬
‫כן, טוב, ברור שנמאס לו לבקש.‬
‫זה מגוחך. הוא יותר מפונק מאיתנו.‬
‫בחייך, וי. את חייבת להודות שזה די אכזרי,‬
‫שהוא צריך לבוא אליהם לקבל נדבה.‬
‫- ממש מסכן. - טוב, בסדר.‬
‫- זה היה מאוד טיפשי מצידו... - חבר'ה.‬
‫אוליבר, אל תדבר על זה, בסדר?‬
‫מה אם הם ידברו עליו?‬
‫- הם לא ידברו. - איזה יום נפלא.‬
‫מעולם לא חוויתי קיץ חם כמו זה.‬
‫- מעיק. - אני חושב שחם יותר מבשנה שעברה.‬
‫לא חשבתי שזה אפשרי, אבל הנה זה שוב קורה.‬
‫חם יותר מאשר בברבדוס, מסתבר.‬
‫- ברבדוס! - זה נכון, יקירי.‬
‫האמת, אני לא חושבת שאי פעם היה לי חם יותר.‬
‫אני צריך לוודא עם רוברט שהוא משגיח על ההורטנזיות.‬
‫מחשבה חכמה, אהובי.‬
‫אושר!‬
‫אושר, אושר.‬
‫השיר הזה. אלוהים, לא שמעתי אותו כבר נצח.‬
‫נהגתי להסתובב איתם כשהייתי דוגמנית.‬
‫בריטפופ, בלר, אואזיס.‬
‫אלוהים, המסיבות.‬
‫אבל אז, כמובן, יצא השיר "קומון פיפל"‬
‫וכולם חשבו שהוא נכתב עליי,‬
‫מה שהיה משפיל ומגוחך לחלוטין.‬
‫בקושי הכרתי את ג'רוויס.‬
‫- מה? - "היא הגיעה מיוון‬
‫"הייתה לה תשוקה לידע". אין מצב שזו אני.‬
‫מעולם לא רציתי לדעת דבר.‬
‫הלוואי שלא היינו צריכים לנסוע ללונדון.‬
‫- לא ידעתי שאתם נוסעים ללונדון. - להלוויה של פמלה.‬
‫פמלה מתה?‬
‫כן.‬
‫היא תעשה הכול בשביל תשומת לב.‬
‫בוקר טוב, ילד יום הולדת.‬
‫תתלבש. אנחנו יוצאים לטיול.‬
‫לאן?‬
‫זו הפתעה. תלבש משהו יפה.‬
‫ואני לא יכול להסתכל‬
‫זה הורג אותי...‬
‫זה עוד רחוק?‬
‫לא עוד הרבה.‬
‫בבקשה תגיד לי שאתה... פליקס, אני...‬
‫פרסקוט‬
‫- תקשיב לי. - לא. מה עשית?‬
‫מה עשית?‬
‫אימא שלך התקשרה לפני שבוע.‬
‫השארת את הטלפון באמבטיה, אז חשבתי... פשוט עניתי.‬
‫התעלמת ממנה במשך שבועות.‬
‫חשבתי שאולי אוכל לעזור.‬
‫ובטלפון, היא באמת... היא נשמעה פיכחת, אחי.‬
‫לא היה לה מושג איפה אתה. היא רצתה לשלוח לך כרטיס ברכה.‬
‫בבקשה תסובב את המכונית. פליקס, אתה לא יכול לקחת אותי לשם.‬
‫אולי, היא אימא שלך. היא המשפחה שלך.‬
‫- היא כל מה שיש... - אתה לא מבין! אתה לא!‬
‫אני מתחנן בפניך! בבקשה, לא.‬
‫אני לא מוכן לקבל סירוב. אני מצטער.‬
‫אתה חייב לתקן את זה.‬
‫תראה. הנה השלט. "שדרות צ'רצ'יל". זהו.‬
‫מאה שלושים ושמונה.‬
‫זה הבית?‬
‫נחמד כאן. תראה. היא בהחלט לקחה את עצמה בידיים.‬
‫זה מקסים.‬
‫בוא נעשה את זה.‬
‫תן לי להיכנס בלעדיך, בבקשה.‬
‫אני לא עוזב אותך. נעבור את זה ביחד.‬
‫יצאתי לדוג‬
‫אוליבר!‬
‫אלוהים. אתה חי!‬
‫לא זיהיתי אותך.‬
‫מזל טוב, יקירי.‬
‫אתה בטח פליקס. נעים מאוד לפגוש אותך.‬
‫אבא שלך בגינה.‬
‫- אבא שלו? - כן.‬
‫הוא פוסע הלוך ושוב כל הבוקר. הוא כל כך מתרגש.‬
‫תיכנסו.‬
‫ג'ף!‬
‫זה היה במיקונוס. אנחנו נוסעים בכל שנה.‬
‫כבר לא. לא עכשיו שכל הילדים גדלו.‬
‫ילדים?‬
‫- אמרת שאתה ילד יחיד. - לא.‬
‫תמיד דיברתי על האחיות שלי.‬
‫כן. כנראה שכחתי.‬
‫אני לא אופתע אם הוא לא סיפר.‬
‫הוא תמיד רצה להיות בן יחיד, תמיד היה בורח לבד.‬
‫אני בטוח, כן.‬
‫הם לא ידעו מה לעשות איתו בבית הספר. הוא היה כל כך חכם.‬
‫זו הסיבה לדעתי שהוא התקשה לרכוש חברים.‬
‫האחרים קינאו בו.‬
‫ועכשיו‬
‫הוא תלמיד מצטיין באוקספורד.‬
‫תלמיד מצטיין?‬
‫אלוהים, הוא כל כך צנוע. לא היה לי מושג.‬
‫היה קשה לא לראות אותו.‬
‫כן, אבל הלחץ אדיר, אני מניח.‬
‫- כן, כמובן. - כן, אני לא מסוגל לדמיין.‬
‫לעבוד יום ולילה, ואז נוסף על הכול,‬
‫- יש את האיגוד, ההצגות. - כן, ההצגות.‬
‫- נבחרת החתירה. - נבחרת החתירה.‬
‫- כן. - אני חייב ללכת.‬
‫- מה זאת אומרת? - אני סובל ממיגרנות איומות.‬
‫למה שלא תשכב למעלה, יקירי?‬
‫סידרתי את המיטה למקרה שתרצה להישאר.‬
‫אנחנו חייבים לחזור.‬
‫אנחנו חייבים לחזור למסיבה שלי.‬
‫אימך הכינה כל הבוקר ארוחת צוהריים.‬
‫- זה לא חשוב. - זה חשוב.‬
‫- זה חשוב. - אם הוא לא מרגיש טוב.‬
‫- זה לא בסדר. - לא חשוב.‬
‫- זה רק ספגטי בולונז. - והעוגה.‬
‫- זה לא חשוב. - מובן שנישאר.‬
‫נשמח להישאר.‬
‫אולי, פשוט קח כדור או משהו, בשם אלוהים.‬
‫אני אוהב ספגטי בולונז.‬
‫פליקס, תקשיב.‬
‫פליקס, בבקשה! תן לי רק להסביר...‬
‫אני חושב שעדיף שתחזור הביתה אחרי המסיבה שלך.‬
‫מאוחר מכדי לבטל אותה, והקיץ כמעט הסתיים בכל מקרה,‬
‫אז אני חושב שנקיים את המסיבה הערב, ו...‬
‫נתראה שוב באוקספורד.‬
‫אבל אנחנו עדיין יכולים להיות חברים?‬
‫אנחנו נצחק על זה.‬
‫אני לא יודע למה אמרתי את זה. זה היה טיפשי...‬
‫זה מוזר, זה מה שזה. אני בכלל לא יודע מאיפה להתחיל.‬
‫אתה חתיכת שקרן, אולי.‬
‫למה שתשקר?‬
‫אני רק רציתי להיות חבר שלך.‬
‫- תקשיב, בוא נעבור את הערב. - אתה יכול לא לספר למשפחה שלך?‬
‫ברור שלא. לעזאזל, זה מספיק נורא גם ככה.‬
‫- דאנקן? - כן?‬
‫הסחלב.‬
‫היי!‬
‫זו הבת של ג'ורג'.‬
‫אוי ואבוי. היא בדיוק כמו אימה.‬
‫ראיתם את פליקס?‬
‫לא.‬
‫איזו שורה הכי גדולה? - אני לא יודע.‬
‫פליקס, אני יכול לדבר איתך רגע?‬
‫- לא תוכל להתעלם ממני לנצח. - אפשר לנסות.‬
‫פליקס, אנחנו צריכים לדבר.‬
‫- פליקס, בחייך. - ניסיתי להיות נחמד.‬
‫אתה יכול להתחפף ולהטריד מישהו אחר?‬
‫מה זה היה?‬
‫- שלום, פארלי. - איך ידעת שזה אני?‬
‫טבעת חותם.‬
‫אתה באמת מבחין בכל דבר, לא?‬
‫הם כבר ראו אותך?‬
‫עוד לא.‬
‫הם ישתגעו.‬
‫אני בספק.‬
‫הם הזמינו אותי.‬
‫וואו!‬
‫המבט על הפנים שלך.‬
‫לא ייתכן שהם הזמינו אותך.‬
‫אוליבר, אתה לעולם לא תבין.‬
‫המקום הזה...‬
‫הוא לא בשבילך.‬
‫זה חלום מזוין.‬
‫זו אנקדוטה שאיתה תשעמם את הילדים השמנים שלך בחג המולד.‬
‫החוויה הנדירה של אוליבר, כשעשו לו ביד על ערמת חציר‬
‫בקיץ הנפלא במגרש של הגדולים.‬
‫אתה תיאחז בזה, ותיזכר בכל פרט ופרט, ותאונן על זה,‬
‫ותתהה איך אי פעם תוכל שוב לחזור.‬
‫אבל אתה לא תחזור.‬
‫כי הקיץ שלך עבר.‬
‫ולכן, אתה...‬
‫אתה...‬
‫תעלה על רכבת‬
‫למפעל הבובות המצמרר שבו מייצרים "אוליברים",‬
‫ואני אחזור לכאן.‬
‫זה לא חלום מבחינתי.‬
‫זה הבית שלי.‬
‫אז לא משנה מה יקרה, אני תמיד אחזור.‬
‫תתאמץ יותר בפעם הבאה, מותק.‬
‫לעזאזל. אני לא מצליח להיזכר בשמו.‬
‫- פליקס. - אלוהים אדירים.‬
‫- מה אתה עושה כאן? - אני צריך לדבר איתך.‬
‫- ריגלת אחרינו? - לא.‬
‫- יודעים מה? שניכם דוחים. - אתה רציני?‬
‫אלוהים.‬
‫מה לעזאזל הבעיה שלך, אוליבר?‬
‫- תעזוב אותי בשקט. - לא, אנחנו צריכים לדבר.‬
‫- אי אפשר. אתה משוגע? - אתה לא יכול לזרוק אותי.‬
‫תתרחק ממני, לעזאזל.‬
‫לעזאזל.‬
‫נתתי לך את מה שרצית.‬
‫כמו כל האחרים.‬
‫כולם עושים הצגה בשביל פליקס.‬
‫אז אני מצטער אם ההופעה שלי לא הייתה מספיק טובה.‬
‫אני חושב...‬
‫אני חושב שאתה צריך עזרה, בסדר?‬
‫- ברצינות. - אני לא צריך.‬
‫אני רק צריך שתבין עד כמה אני אוהב אותך.‬
‫אתה החבר היחיד שהיה לי, פליקס.‬
‫מה שעשיתי,‬
‫זה לא מוכיח איזה חבר טוב אני באמת?‬
‫כמה טוב אני מכיר אותך?‬
‫אני עדיין אותו אדם.‬
‫אני לא יודע מה אתה.‬
‫אבל אני יודע‬
‫שאתה מקפיא לי את הדם.‬
‫יש לי בחילה.‬
‫לעזאזל.‬
‫- מרגיש יותר טוב? - לך לעזאזל.‬
‫אני חושב שאתה צריך ללכת לישון.‬
‫לא מעניין אותי יותר מה אתה חושב.‬
‫לעזאזל.‬
‫פליקס.‬
‫פליקס!‬
‫- פליקס. - פליקס!‬
‫פליקס!‬
‫לא צריך לספר לך, נכון?‬
‫אתה כבר יודע.‬
‫אתה רק מסובב את הידית של הליצן בקופסה.‬
‫הולך לעבר סוף העולם.‬
‫יודע שבכל רגע...‬
‫הקרקע עומדת להישמט תחתיך.‬
‫זה היה הסוף של הכול.‬
‫בני היקר.‬
‫תעזרו לי להזיז אותו.‬
‫צריך להכניס אותו פנימה. שיתחמם.‬
‫רק צריך שיתחמם.‬
‫פליקס, יקירי.‬
‫איפה הסוודר שלך?‬
‫קדימה, תעזרו לי.‬
‫אני לא חושב שאפשר להזיז אותו, ג'יימס.‬
‫- אני חושב שהמשטרה... - כן.‬
‫כן. תתרחק, יקירי.‬
‫כמעט ארוחת צוהריים.‬
‫כן.‬
‫- מה קרה, דאנקן? - זו המשטרה, גבירתי.‬
‫הם נתקלו בבעיה.‬
‫איזו בעיה?‬
‫הם כל הזמן הולכים לאיבוד במבוך.‬
‫ו...?‬
‫שאשלח את אחד הגננים לעזור להם, אדוני?‬
‫בסדר.‬
‫אוליבר, יקירי, למה שלא תספר לנו על אתמול בערב?‬
‫- אתמול בערב? - נהנית?‬
‫כן, היה נפלא.‬
‫- תודה. - יופי.‬
‫- אני חושבת שזו הייתה הצלחה, נכון, יקירי? - כן. ניצחון.‬
‫- כן, הבית נראה טוב, נכון? - מקסים.‬
‫והעוגה הייתה...‬
‫אהבת אותה?‬
‫בסופו של דבר לא אכלתי. זה תמיד כך, נכון?‬
‫בסופו של דבר מתרוצצים כל כך הרבה שמפספסים את המסיבה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫האם יורשה לי לסגור את הווילונות, אדוני?‬
‫חוקר מקרי המוות בחוץ ואולי יצטרך לעבור מול החלון...‬
‫כן. תודה. סגור אותם.‬
‫אני לא אוהב עוגת שוקולד, בדרך כלל.‬
‫כן, היא עלולה להיות כבדה מדי, לא?‬
‫אבל אתמול בלילה היא הייתה כל כך קלה.‬
‫כן, לין תמיד הייתה מומחית לעוגות.‬
‫כן. ידיים קרות, ככל הנראה. יש צורך בידיים קרות.‬
‫כך שמעתי. כדי שהחמאה לא תימס.‬
‫למרות שאני חושבת שזה התייחס יותר למאפים מאשר...‬
‫דאנקן, פשוט תסגור אותם, בשם אלוהים!‬
‫כן, אדוני. אני מנסה, אדוני. אני לא מצליח...‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫אלוהים.‬
‫אני יכול ללכת, בבקשה?‬
‫לא. עדיין לא סיימנו את הארוחה.‬
‫הארוחה קרה.‬
‫אתם רוצים שפשוט אוכל כאילו כלום לא קרה?‬
‫- מה עוד אפשר לעשות, יקירי? - כל דבר!‬
‫פארלי, אתה מוכן לשתוק?‬
‫תשב ותאכל את הפשטידה הארורה! פשוט תאכל אותה!‬
‫תאכל ותשתוק!‬
‫תאכל את הפשטידה הארורה!‬
‫אתה לא האדם היחיד כאן שיש לו רגשות.‬
‫אף אחד לא רוצה את הרגשות האמריקאיים הארורים שלך.‬
‫אני חושב שהיא טעימה.‬
‫מה לעזאזל אתה עדיין עושה כאן?‬
‫אף אחד לא חושב שזה מוזר?‬
‫לא הייתי מותח ביקורת במקומך.‬
‫- סלח לי? - בבקשה תפסיקו.‬
‫- למה הוא מתכוון? - אין לי מושג.‬
‫אני מתכוון שגם אני הייתי מרגיש אשם.‬
‫- אשם? - אם אני הייתי מסניף שורות‬
‫בלילה שבו מישהו מת.‬
‫לך לעזאזל.‬
‫זו לא הכחשה.‬
‫זה נכון?‬
‫- חפש בחדרו. - כן, אדוני.‬
‫לא.‬
‫תסתלק!‬
‫לא, רגע...‬
‫- מה קורה? - אלספת.‬
‫- אלספת? - שלא תעז להסתכל עליה!‬
‫תסתלק.‬
‫אני לא אספר למשטרה.‬
‫זה כל מה שתקבל, ושום דבר יותר‬
‫לעולם.‬
‫פליקס‬
‫נתראה בבית, אוליבר.‬
‫פליקס‬
‫- הכומר עשה עבודה טובה. - כן.‬
‫הרבה יותר נחמד מאביו.‬
‫הוא היה בסדר. רק קצת מיושן.‬
‫מאוד מיושן.‬
‫אתה זוכר את ההטבלה של פליקס?‬
‫"את לא יכולה להוסיף 'ריבר' כשם אמצעי". אתה זוכר?‬
‫אני זוכר שנזפת בו.‬
‫זה לא משנה עכשיו.‬
‫לא משנה מה שמו האמצעי עכשיו.‬
‫- יקירתי. - הוא צדק.‬
‫"ריבר" זה די טיפשי.‬
‫אבל אני מניחה שאת לא בוחרת את השם של הילד שלך‬
‫במחשבה שיום אחד תצטרכי לחשוב איך הוא ייראה...‬
‫חקוק על...‬
‫מצבה.‬
‫- לבחור גופן... - באיזה גופן בחרת?‬
‫"טיימס ניו רומן".‬
‫על אבן מקומית.‬
‫- זה יהיה טוב, אני חושבת. - כן.‬
‫זו בחירה טובה. חזקה.‬
‫אני אעזוב אתכם.‬
‫אתה לא הולך לשום מקום, אוליבר, יקירי?‬
‫אני רק עולה למעלה.‬
‫אבל אתה לא עוזב אותנו?‬
‫אתה לא עוזב את סולטברן?‬
‫מצטער.‬
‫הנימוס שלך כל כך...‬
‫מעצבן. אתה יודע?‬
‫- סליחה? - תמיד מצטער.‬
‫תמיד נרתע כמו...‬
‫צמית קטן.‬
‫ראיתי אותך.‬
‫מתייפח בכנסייה בהלוויה.‬
‫התבוננתי בך בוכה ופשוט...‬
‫כל כך ריחמתי עליך.‬
‫כל כך ריחמתי.‬
‫ואז נזכרתי.‬
‫והתחלתי לצחוק.‬
‫אני פשוט...‬
‫לא הצלחתי להפסיק לצחוק כי‬
‫נזכרתי‬
‫שהכרת אותו רק‬
‫שישה חודשים?‬
‫בקושי הכרת אותו, אולי.‬
‫אין לך שום קשר אליו,‬
‫אלינו,‬
‫לכאן.‬
‫כלום.‬
‫אתה סתם זר.‬
‫- מאוחר מאוד. - ובכל זאת אתה כאן.‬
‫בדיוק באמצע כל זה.‬
‫זר פאקינג מסוכן.‬
‫אני הולך לישון.‬
‫אולי, אתה יודע...‬
‫אתה יודע איך אבא התחיל לקרוא לך?‬
‫"ספיידרמן".‬
‫- באמת? - כי אתה תמיד‬
‫אורב,‬
‫אורג את רשת‬
‫העכביש ה"אוליברית" שלך.‬
‫- לילה טוב. תשתי קצת מים. - היי, אולי.‬
‫אל תיעלב.‬
‫אני לא חושבת שאתה עכביש.‬
‫אני חושבת שאתה עש.‬
‫אני צודקת, נכון?‬
‫שקט.‬
‫לא מזיק.‬
‫נמשך לדברים נוצצים.‬
‫נחבט בחלון.‬
‫מנסה נואשות להיכנס.‬
‫הצלחת.‬
‫עשית חורים‬
‫בכול.‬
‫אתה תאכל אותנו מבפנים.‬
‫- שתית הרבה יותר מדי. - כן.‬
‫זה לא האפטרשייב שלו?‬
‫אתה חתיכת יצור.‬
‫אני בטוחה שאתה גם לובש את התחתונים שלו, נכון?‬
‫אפס קטן ומגעיל שכמוך.‬
‫אלוהים! אכלת אותו מייד.‬
‫וליקקת את הצלחת המזוינת.‬
‫זה שבר אותה לחלוטין.‬
‫היא אמרה זאת בעצמה.‬
‫היא לא יכלה לחיות בלעדיו.‬
‫ונישה‬
‫תודה שבאת לפגוש אותי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כמה זמן אתה מתכנן להישאר איתנו?‬
‫כי אלספת לא תיתן לך לעזוב.‬
‫אני אשמח להישאר כל עוד היא תרצה.‬
‫נחמד מאוד מצדך.‬
‫אבל אני לא בטוח שזה טוב לה או לנו.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן, אוליבר, שתלך הביתה.‬
‫בדיסקרטיות. הלילה.‬
‫כדי לגרום לה פחות חרדה. אני מקווה שאתה מבין.‬
‫הייתי עוזב מייד אילו יכולתי.‬
‫אני פשוט לא חושב שאני יכול לעזוב אותה במצב הזה.‬
‫ובכן...‬
‫מוטב יהיה אם המשפחה תוכל להתאבל בפרטיות.‬
‫אני מבין. אני מסכים.‬
‫אבל אני חושב שעדיף שאישאר, רק לעת עתה.‬
‫אני רוצה מה שטוב בשבילה.‬
‫לא תעזוב?‬
‫אני לא רואה איך אוכל.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫כמה?‬
‫סליחה?‬
‫כדי שתעזוב ולעולם לא תחזור ושתפסיק כל קשר עם אשתי?‬
‫- למה? - כי כולנו צריכים להמשיך הלאה.‬
‫אני יודע שאתה חי בנסיבות קצת קשות,‬
‫אבל זו תהיה התחלה חדשה גם מבחינתך.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫כמה?‬
‫תודה.‬
‫הודעת פטירה סר ג'יימס קאטון‬
‫אוליבר.‬
‫- אוליבר. - אלספת.‬
‫אלוהים!‬
‫אולי!‬
‫אתה כל כך נאה.‬
‫אני לא מאמינה. אלוהים.‬
‫אתה כבר מבוגר. אתה... מובן שאתה מבוגר.‬
‫כמובן. טיפשי מצידי. כמובן.‬
‫גדלת.‬
‫סליחה. אני מאוד נרגשת כרגע.‬
‫קראתי את החדשות על סר ג'יימס.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫הופתעתי שהוא חיכה כל כך הרבה, במובן מסוים.‬
‫אתה יודע.‬
‫בכל זאת, זה היה הלם נורא.‬
‫כן.‬
‫כל כך מוזר לראות אותך.‬
‫למעשה בדיוק קניתי דירה קטנה קרוב לכאן.‬
‫מה הסיכויים?‬
‫סולטברן פתאום נראתה כל כך גדולה ורחוקה.‬
‫איך סולטברן? דאנקן עדיין שם?‬
‫אלוהים! הוא עדיין שם.‬
‫הכול אותו דבר. בדיוק כמו כשעזבת.‬
‫אני שמח.‬
‫אולי, לא אהבתי איך שג'יימס התייחס אליך.‬
‫ורציתי לומר משהו.‬
‫זה היה מזמן.‬
‫לא, אבל לא מבחינתי.‬
‫חשבתי על זה המון, ו...‬
‫אתה צריך לזכור שהוא לא חשב בהיגיון,‬
‫לאחר כל מה שקרה.‬
‫והוא...‬
‫אתה סולח לו? אתה מבין?‬
‫כמובן.‬
‫אתה מאושר?‬
‫לא ממש.‬
‫ואת?‬
‫לא ממש.‬
‫קפה לבן.‬
‫אז...‬
‫בוא ותישאר.‬
‫בסולטברן.‬
‫השטח פנוי עכשיו, נכון?‬
‫אני יכול בכנות לומר שהחודשים האחרונים‬
‫היו המאושרים בחיי.‬
‫כמה חבל שחלית כל כך.‬
‫אבל זו הייתה זכות לטפל בך.‬
‫בדיוק כמו שזו תהיה זכות להשגיח על סולטברן.‬
‫אז תודה שבטחת בי.‬
‫אני מבטיח שאשמור על הבית הזה בדיוק כמו שפליקס היה שומר.‬
‫הגענו לזה בסוף, נכון?‬
‫איכשהו.‬
‫תודה לאל.‬
‫ולאחר כל התאונות האיומות האלה.‬
‫אבל...‬
‫האם באמת יש דבר כזה, תאונה, אלספת?‬
‫אני לא יודע.‬
‫תאונות קורות לאנשים כמוך.‬
‫אבל לכל השאר, יש עבודה.‬
‫ולהבדיל ממך,‬
‫אני באמת יודע איך לעבוד.‬
‫בבקשה, אין לי כסף.‬
‫אוכל לשלם לך מחר?‬
‫מה קרה?‬
‫הוא שלח אימייל לסותבי'ס להודיע שהוא השיג צלחות פאליסי.‬
‫למעשה בדיוק קניתי דירה קטנה קרוב לכאן.‬
‫אוליבר.‬
‫לא הייתי מאוהב בו.‬
‫אני יודע שכולם חשבו שכן.‬
‫אבל לא.‬
‫אהבתי אותו.‬
‫אהבתי אותו. באלוהים, אהבתי אותו.‬
‫אבל לפעמים...‬
‫אני...‬
‫שנאתי אותו.‬
‫פליקס‬
‫שנאתי אותו.‬
‫כן, שנאתי אותו.‬
‫שנאתי את כולכם.‬
‫וגרמתם לזה להיות כל כך קל.‬
‫כלבים מפונקים, ללא דאגות.‬
‫בלי טורפים טבעיים.‬
‫טוב...‬
‫כמעט בלי.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל כהן‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬