Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nu eram îndrăgostit de el.
Știu că toți credeau asta.
Dar nu eram.
L-am iubit. Desigur.
Era imposibil să nu-l iubești pe Felix.
Și asta a fost o parte a problemei.
Toți îl iubeau. Toți voiau să-i stea prin preajmă.
Asta l-a epuizat.
Oamenii nu-l lăsau în pace.
Mai ales fetele.
Isuse!
Fetele.
Era de-a dreptul penibil cum toți îl curtau.
Sincer, cred că de asta mă plăcea atât de mult.
Eu l-am protejat.
Am fost sincer cu el.
L-am înțeles.
L-am iubit.
L-am... iubit.
Dar eram îndrăgostit de el?
E frustrant de-a dreptul. Mă enervezi.
L-am luat din India.
Ce eșarfă are!
Mișto sacou!
- Și cravata? - O mizerie.
Doamne!
BUN-VENIT STUDENȚILOR DIN ANUL ÎNTÂI 2006
E foarte poetic.
Foarte mișto!
Locul ăsta e ocupat?
E liber?
Eu sunt Michael Gavey.
- Oliver. - Oliver și mai cum?
Oliver Quick.
Deci, nici tu n-ai prieteni, nu, Oliver Quick?
Cine are? E doar prima seară.
Uită-te în jur!
Doar noi doi, omule.
Și fata cu agorafobie care a rămas în cameră. Evident.
La ce secție ești?
Eu, la matematică.
Sunt geniu. Nici măcar nu-mi place matematica.
Dar pot face calcule. În minte. Orice.
- Întreabă-mă ceva. - Nu e nevoie.
- Hai! - Nu că nu te-aș crede.
- Te rog. Hai! - Nu. Eu cred că...
Întreabă-mă naibii ceva!
423 înmulțit cu 78?
32.994.
Cum ți se pare la Oxford?
Bine. Da, bine. Mersi.
Vii de departe? De acasă?
Din Prescot.
- Da. De unde? - Din Prescot.
Merseyside?
N-am fost niciodată.
Prescot.
Cum te-ai descurcat cu lista de lecturi de vară?
Da. Bine, cred.
- Le-am citit pe toate. - Pe toate?
- 50 de cărți. Ești nebun? - Credeam că trebuie să...
Era și Biblia printre ele!
Ți-ai petrecut toată vara citind Biblia?
Lista este opțională.
- Eu n-am citit nici jumătate din ea. - Îmi pare rău.
Nu știi pe unde umblă? A întârziat deja 20 de minute.
Atunci, cred că ar trebui să începem.
Îmi pare foarte rău c-am întârziat!
Scuze. M-am rătăcit complet.
Mă bucur să te cunosc. Scuze.
Tu ești Farleigh...
Start, cred?
Mersi c-ai venit, în sfârșit.
Ai cumva vreo legătură cu Frederica Start?
- E mama mea. - Nu!
O știu de când eram de vârsta ta. Am studiat amândoi aici.
O chema Frederica Catton. Înainte să plece în America.
Nu se poate!
Doamne! O să-i spun.
Va fi încântată să afle că învăț de la un prieten de-ai ei.
Nu. Nu prieten.
Mai degrabă... admirator.
Da. De la distanță.
Nu cred că ne-am vorbit vreodată.
Să nu-i pomenești de mine.
Atunci, începem?
„G.K. Chesterton era așa.
„Un galop scandalos al minciunilor.
„Ergo, se poate spune că forma versului,
„la fel ca în Ultima mea ducesă a lui Browning, pare că este vie.”
Da. Foarte bine.
Da, îți dă multe de gândit. Te face curios.
„Ergo...”
Scuze. „Ergo.”
Un cuvânt ciudat.
- De ce? - Nu știu.
Nu prea îl folosim în viața reală, nu?
E cam mult, nu crezi?
- N-aș zice. - Nu.
Normal. L-ai folosit de șapte ori.
- Ba nu... - Ba da. Am numărat.
Mă tem că te-a prins, Oliver.
Te legi de stilul eseului meu în loc de conținut?
Mi se pare ceva...
- Ce? - Leneș.
Este complet valabil să dezbați retorica unui argument.
- Cum susții, nu ce susții. - Bine punctat!
Da, mai ales dacă n-ai citit poeziile.
Abia aștept să-ți aud eseul.
Oliver.
Oliver!
Ți-am adus un baton.
Mersi.
Știai că, deseară, se face un chef de Crăciun?
NFI, noi doi.
N-am fost invitați.
Poate merge oricine.
Nu. Doar pe bază de invitație. Ai primit vreuna în cutie?
- N-am verificat. - Am făcut-o eu. N-ai primit.
Ratații naibii!
- Oricum, nu voiam să mergem. - Da.
Nici să vorbim cu penibilii ăia!
- Da. - Nu.
- Ne putem distra și singuri, nu? - Da.
- Îl mănânci? - Nu. Îl poți lua.
Ești în regulă?
Da. Am o pană de cauciuc.
- Ghinion! - Da.
Am încercat s-o repar.
Bineînțeles, am întârziat deja zece minute la seminar.
Futu-i!
- Unde trebuie să ajungi? - La Iffley Road.
Rahat!
Da. Am chiulit și săptămâna trecută, deci...
Uite, eu n-am de mers nicăieri. Voiam doar să returnez niște cărți.
Ia bicicleta mea.
N-aș putea. Adică... O să plouă și n-aș vrea să...
Pe bune. Nu e mare lucru.
O iau mai târziu.
- Ești la facultatea mea, deci... - Da?
Da.
Ce drăguț! Vorbești serios?
Foarte drăguț. Mersi.
Ești sigur? E cam greu s-o duci înapoi la facultate.
Vrei s-o duc înapoi pe a ta?
Nu. Credeam că...
Aș putea s-o duc înapoi la facultate. Nu e departe.
Mersi. Nu știu cum te cheamă.
- Eu sunt Felix. - Oliver.
- Oliver? - Da.
Oliver, te iubesc.
Te iubesc.
Te iubesc! Pe bune.
Mersi mult, omule!
Ești drăguț, mi-ai salvat viața. Pe bune.
Mersi. Ți-o las în magazia de biciclete, bine?
- Da, bine. - Bine. Salut, Ollie!
James s-a uitat tot timpul la țâțele ei,
ignorând complet faptul că ea nu știa nici măcar tabla înmulțirii.
Tabla înmulțirii, Oliver!
Du-te naibii și fă istoria artei!
Oliver?
- Da? - Nu ești tocmai o companie strălucită.
Scuze.
Sfinte Isuse!
Mă duc să mă piș. Îmi iei încă o halbă, te rog?
- Da. - Mersi.
Poftim!
- Încă o halbă. - Da.
Uite-l! Ollie! Oliver!
Vino-ncoace, omule!
Vino aici!
Vino! Da!
Nu!
Ce faci, omule?
Salut!
Iată-l pe eroul meu!
Le spuneam cum mi-ai salvat pielea ieri!
Ce drăguț!
- Mersi. - Drăguț!
Ia loc. Îți datorez o bere. Fă-i loc, da?
Scuze, ești cu prietenii?
Nu. Tocmai au plecat.
La ce facultate ești?
A încetat, efectiv...
- La a ta. - Da.
Ce studiezi?
Shoturi!
- Stați așa! Bombe Jäger! - Da!
- Bombe Jäger! - Da.
- E rândul tău să faci cinste. - Ar trebui să mă culc.
Stați puțin! Nu!
Nu poți fenta.
- N-o fac. - Ba da. Așa se pare.
Haide!
Bine!
Bine.
- Farleigh? - Ce?
- Lasă-l în pace, omule. - Ce?
O să-l coste o grămadă de bani.
Astea sunt regulile.
Trebuie să fac cinste, nu pot...
Nu pot să mă duc și să le cer bani.
- Nu e problema mea. - Te rog.
Pot plăti mâine?
Scuze. Ai prea puțin.
Te rog, îți aduc banii mâine.
Nu.
- Te rog... - Fir-ar al naibii!
M-am gândit să te ajut, omule.
Ai scăpat asta pe jos, la picioare.
Voiam să-i fur, dar m-am gândit să fac ce trebuie.
Mulțumesc.
Îți dau banii mâine.
Habar n-am despre ce vorbești.
Mersi, Ollie!
- Mersi, Ollie! Doamne! - Ollie!
Ollie!
Ollie...
Farleigh a crescut, practic, cu noi.
N-am știut că tu și Farleigh sunteți veri.
Mătușa mea, mama lui Farleigh, a fugit în America
la 19 ani, ca să scape de „insensibilii englezi”.
- O țigară? - Nu fumez.
Tușica Fred s-a măritat cu un nebun care i-a tocat toată averea,
inclusiv mare parte din banii lui taică-meu, apoi a lăsat-o.
- Pare un roman de Evelyn Waugh. - Da.
Personajele lui sunt inspirate de familia mea.
Da, era total obsedat de casa noastră.
Tata s-a simțit vinovat de toată treaba
și a hotărât să-i plătească lui Farleigh studiile.
- Ce noroc pe Farleigh! - Da, mare noroc pe el.
A fost dat afară din mai toate școlile
pentru că le-o sugea profilor.
- Dar tu? - Eu nu le-am supt-o profilor.
Încă nu.
- DJ Shadow. - E beton, frate!
Toți nebunii ăștia din internate.
Ce te învață?
- Latină, polo pe apă și abuz de minori. - Știu.
Drăguț!
Felix cel mic.
Eu n-am poze de când eram mic.
De fapt, nu sunt prea multe de spus.
Haide! Ești în programul de protecție a martorilor?
Isuse! Ai frați?
Cum sunt părinții tăi?
Frați nu am.
- Iar părinții mei sunt... - Ce?
- Nu prea ne vedem. - De ce?
Fiindcă...
- Au probleme. - Ce?
Ce fel de... Cum adică „probleme”?
Probleme psihice, dependențe, de astea.
- Tata era dealer. - Dealer?
Sună îngrozitor. Pe bune.
- Da. - A fost... nasol?
Păi... a fost greu.
Da.
Dă-i naibii!
Mă inspiri, pe bune.
- Mersi. - Ești foarte tare.
Acum, tragem la sorți pe care dintre India și Annabel o ducem acasă,
fiindcă se plictisesc de moarte.
Din oceanul Pacific
A ieșit un pește mic Și pe coada lui scria:
„Ieși afară dumneata.”
Ce dracu'? O vrăjeam de vreo oră.
Voiam măcar să mi-o frece.
Știu. Toți vrem să ne-o frece, frate.
Mai întâi, ia-ți un titlu și un castel al naibii de mare.
Oliver Quick.
Arăți altfel.
Da?
Se va plictisi de tine.
Pardon?
Lingăule!
Poate veni și Oliver?
- Iubitule. - Ce?
Nu știu. E cam ciudat.
Nu scoate un cuvânt. Pe cine să pun lângă el?
Nu știu. O prietenă sexy de-ale tale?
Îmi pare rău, Felix.
Nimeni nu vrea să stea lângă Oliver.
De ce?
Fiindcă e un bursier care-și cumpără haine de la second-hand.
Urât!
Ce urât!
- Ești o snoabă. - Scuze.
Ce cald e!
Știu.
Ce miroase așa?
Nu știu.
Nu.
Ce vrei să spui?
E dezgustător, Felix.
- Nu-i nimic. - Fac curățenie.
Numai bogații își permit mizeria asta.
- Du-te naibii! - Ai lăsat pizza pe jos.
- Oprește-te. Curăț mai târziu. - Ba nu.
Știi naibii că n-o vei face.
- Niciodată. - Ba da.
Ba nu.
Ollie, am zis c-o fac mai târziu.
Oprește-te naibii! Nu sunt copil. O pot face și singur.
Doar că...
Mor de cald. Camerele astea fierb.
Ăștia preferă să murim de cald
în loc să scape de lambriurile astea
și să pună aer condiționat.
- Ești stresat de examene? - Nu sunt stresat de examene, Oliver.
Mă înnebunești...
Am de recapitulat ceva. Ne vedem mai târziu, da?
La Kings Arms?
Da, poate. Îți trimit mesaj, da?
Bine. Desigur.
Salut!
Voiam să văd dacă Felix e acasă.
Trebuia să ne întâlnim.
Sunt cu toții la bar.
Bine.
N-a zis.
Era și India acolo?
Da.
- Îmi pare rău. - Doamne! Nu.
Nu contează.
Ai alcool?
Ți-ai dori să am alcool?
Crezi că va fi gelos?
Sincer?
Nici nu cred că va observa.
Bună, mamă!
Ollie, ce-ai pățit?
Intră!
Cum s-a întâmplat?
Și-a spart capul de asfalt.
Cred că era beat, după cum îl știu eu pe tata.
- Fir-ar al naibii! - Sau fumat.
Îmi...
- Îmi pare rău, Ollie. - Sunt șocat.
Mama ta e în regulă?
Era complet incoerentă.
Ceea ce... e normal la ea.
Trebuie să te lase să-ți amâni examenele. Nu le poți da în starea asta.
- Trebuie să mergi acasă. - Nu.
Nu pot lipsi de la examene.
- Sigur că poți lipsi! - Nu pot.
Nu.
Eu nu sunt ca tine, Felix.
Asta este tot ce am.
- Salut, Oliver! - Salut.
- Mișto smoching! - Mersi.
L-ai închiriat, nu?
- Da. - Da.
Mânecile sunt prea lungi.
Verifică întotdeauna mânecile!
Totuși, nu e rău.
Adică, ești aproape ce trebuie.
Ce anume?
Nu știu.
Un băiat adevărat.
- Salut, omule! - Salut!
Ollie!
- Salut, omule! - Salut!
Vino cu mine!
Așteaptă!
Unde mergem?
O să întârziem la bal, Felix.
Haide!
Ce se întâmplă, Felix?
Mă gândeam cum aș putea să...
Ai avut o perioadă de rahat.
Ai înfruntat totul cu curaj.
Felix, haide!
Familia mea are o tradiție.
Când cineva moare, îi scriem numele pe o piatră
pe care o aruncăm în râu.
Străbunicul meu a început-o după ce i-a murit fiul în război.
Până acum, am făcut-o doar pentru câinele meu.
Nu știu... M-a ajutat. Un pic.
Acum, pare o prostie.
Nu. Nu e o prostie.
Mulțumesc.
Tot e ceva, nu?
Ce trebuie să fac?
Nu prea știu. Ai putea spune câteva cuvinte...
Sau am putea sta în tăcere puțin.
Apoi... o arunci.
Asta nu e de bine.
Futu-i!
TATA
Mergi acasă?
Sincer?
Nu cred c-o să mă mai întorc acasă.
Și mama ta?
Știi când i-am băgat prima oară degetele pe gât?
La opt ani.
Tata mi-a spus
s-o fac să vomite,
altfel...
va muri în somn.
Acasă nu înseamnă pentru mine același lucru ca pentru tine, Felix.
Mizeria din locul ăla, dezordinea. Nu le suport.
Pur și simplu.
Atunci, vino acasă cu mine.
Vino la Saltburn!
- Nu. - Ba da.
- Aș deranja prea mult. - Ba pe naiba!
Îmi vei salva mințile. Serios.
- M-aș simți ciudat. - Ba nu.
Mama aduce oameni care stau la ea cu lunile.
Știi ce? Dacă te saturi de noi, poți pleca.
Promit.
Și l-am crezut.
Saltburn.
Dle Quick.
Ați venit devreme.
Am luat un tren mai devreme.
Data viitoare, să ne anunțați.
Porțile nu erau deschise.
Nu-i nimic...
Am trimis pe cineva să vă ia.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Urmați-mă!
Uimitor!
Extraordinar!
Lăsați bagajul aici. Îl va aduce cineva.
Ollie! Slavă Domnului c-ai venit!
Duncan, îl conduc eu în camera lui.
Oliver, încearcă să nu-ți fie teamă de Duncan.
Duncan, nu mai fi atât de înfricoșător cu prietenii mei.
- Am să încerc, Felix. - Hai, omule!
- Vino! - Îți bagă spaima-n oase.
E de treabă, dar e ciudat.
Bine.
Deci...
Scările roșii.
Aici i-am băgat degetul din greșeală verișoarei mele.
Vitrina „Henric al VII-lea”.
Fantoma bunicii.
Salut, bunico!
Camera verde, grădina, câteva tablouri hidoase de Rubens.
Pian stricat.
Camera albastră.
E albastră.
Și dormitorul regelui.
Patul este încă pătat cu sperma lui Henric al VII-lea.
Asta este galeria lungă.
Rude moarte, rude moarte.
Ursulețul lui tati.
Volumele lui Shakespeare în ediția originală și labirintul.
Da. Pe aici.
Bine!
Camera mea.
Tu stai alături.
Baia.
Apropo, baia va fi comună. Sper că nu te deranjează.
Altfel, trebuie să te duci hăt-departe în cealaltă parte a casei.
Garderoba.
Și...
Camera ta!
Mă bucur c-ai venit.
Bine. Te las singur.
Să nu uit...
Mama are fobia bărbilor și țepilor, așa că ți-am lăsat o lamă de ras în baie.
- Ce? - Da. Nu știu.
Crede că nu e igienic. Ceva în legătură cu tatăl ei.
E o prostie. Nu mi se dă voie nici să port cercel cât stau aici.
- Ar mai trebui să știu ceva? - Nu. Fii tu însuți.
O să te adore. Totul e relaxat, îți promit.
Suntem în bibliotecă.
Bibliotecă?
ACTORII FAMILIEI CATTON
Doamne!
Poate că nu au dezintoxicare în Liverpool.
Da. Nu-mi închipui să aibă.
Toți se duc naibii, presupun.
- Unde este Liverpool? - Lângă mare.
Dragă, unde e Liverpool?
În nord.
- Nord. - Da.
Se numește Prescot.
O mahala oribilă!
Case de țărănoi!
Ambii lui părinți au fost dealeri.
Doamne! Mama lui e o bețivă.
Copiii pot fi foarte afectați. Traumatizați.
Se nasc beți.
E adevărat că a băgat degetele pe gâtul maică-sii?
- Farleigh, e ceva personal. - Păi, tu ne-ai spus.
Confidențial.
Îngrozitor, dragă! Dacă-mi făcea asta mie?
Mama lui era bolnavă. Când el avea opt ani.
Când ești sărac, șansele sunt mai mari.
Să-l facem să se simtă minunat!
Baftă! Nu prea zâmbește.
Farleigh îl crede îngrozitor. De ce e prieten cu el?
Sărăntoc, neatrăgător, cu părinți drogați.
- Nu pot, de fapt... - Și iată-l!
- Tocmai vorbeam despre tine! - Nu te prosti!
Farleigh, ai inventat toate ororile astea!
Nu vorbeam despre el.
Bun-venit, dragă Oliver!
Ce ochi frumoși!
- Minunați! - Ți-am spus că nu e hidos.
Dar tu ești drăguț cu toată lumea. Nu ești de încredere.
Oliver, am completă oroare de urâțenie.
De când eram tânără. Nu știu de ce.
- Fiindcă ești o ființă oribilă. - Nu fi rău!
Ai văzut-o pe Venetia?
Doamne! O să moară.
A umblat prin casă toată ziua,
- ... sperând să dai de ea. - Cum s-ar zice.
Încetați! Bietul băiat tocmai a sosit.
Oliver, mă bucur să te cunosc, în sfârșit.
- Ai călătorit bine? - Da. Mulțumesc, domnule.
Doamne! Nu-i spune „domnule”. Nu suportăm așa ceva aici.
Haide și stai lângă mine!
Ea este prietena mea, Pamela, care stă la noi.
Salut!
Pamela, dragă, spune-i lui Annie să ne facă un ceai.
Bine.
Da. Care este Annie?
O găsești tu, dragă. Annie.
- Te descurci tu. - Bine, mă descurc.
- În bucătărie. - Bucătărie.
Annie de la bucătărie. Annie în bucătărie.
Bine.
- Du-te! - Bine.
Biata Pamela! Stă cu noi până își revine.
A avut un an groaznic. Oribil!
Oliver, la fel și tu.
Îmi pare rău de tatăl tău.
Tragic de-a dreptul.
Am pierdut mulți prieteni drogați.
Mulți și foarte dragi.
De aici pleacă și chinurile Pamelei, cred eu.
Și singurul lucru interesant la ea.
Farleigh!
E plictisitoare, dar atât de frumoasă!
Trebuie să recunoști. E foarte frumoasă.
Dar i-a fost și blestem. La bărbați mă refer. De necrezut.
Ultimul a fost un miliardar rus groaznic.
Urât ca moartea, desigur.
Ea stă aici de luni bune, ascunzându-se de el.
Mă rog. Să nu mai vorbim despre asta.
Dragă, spune-mi despre mama ta. Cum face față?
- Mai bea? - Încetează!
- Ignoră-l! - E nepoliticos.
Nimic nu mă șochează, Oliver.
Absolut nimic. Spune-mi tot.
Fir-ar al naibii!
Ollie, îmi pare rău că mama ți-a pus întrebări necioplite.
N-o lua personal.
Cineva mi-a despachetat bagajul.
Da. Ar fi trebuit să-ți spun că așa vor face.
Cameristele îi raportează mamei,
deci sper că n-ai adus ceva scandalos.
Doar boxerii mei. Doamne!
Sunt obișnuiți cu asta. Nu-ți face griji.
Duncan va fi încântat.
Sper să nu te deranjeze. Le-am spus să-ți pună și un sacou de modă veche.
Ne îmbrăcăm elegant la cină, așa că n-am vrut să fii nepregătit.
Elegant la cină?
Da. Cravată neagră.
Aș fi adus una.
Nu fi ridicol! Am destule. Ar fi păcat de ele.
Ai butoni?
Nu.
Nu-i nimic. Rezolvăm. Îți aduc eu.
Mă bucur mult c-ai venit, Ol.
Îmi pare rău că totul este atât de... demodat.
Nu. E minunat.
Nu știu.
Ne știm de la dezintoxicare...
A fost drăguț la început,
apoi asociații lui din afaceri au început să cadă de la ferestre.
- Știi? - Da. Ai avut noroc că ai scăpat.
Așa o fi.
Vorbea în rusă tot timpul. Suna atât de romantic!
Nu știu cum se spune în rusă la „curvă”,
așa că mi se părea o poezie adorabilă.
Tata a zis că voi sfârși pe fundul Tamisei.
Până acum, toate bune.
Nu știu ce m-aș face fără Elspeth.
- M-a salvat. - Nu-ți face probleme, Pamela.
Știi că ne bucurăm să te avem aici cât vrei să rămâi.
Pentru totdeauna?
Nu. Cred că am găsit un loc.
- Bravo, dragă! - Bun!
Vărul meu are un apartament.
Ți se va potrivi de minune! Un mic apartament.
E mai degrabă o garsonieră...
Mi-a plăcut la garsonieră în tinerețe. E eliberator să doarmă toți într-o cameră.
N-ai de făcut multă curățenie.
Va fi groaznic când pleci. Cum o să fac față?
De fapt, aș mai putea rămâne.
- Nu. - Nu, dragă!
Cred că vrei cu disperare să scapi de noi și să-ți găsești locul.
Înțeleg foarte bine.
- Salut - Mama mă-sii! M-ai speriat!
Scuze. Numai că...
Credeam că ești somnambulă.
Nu. Am vrut să privesc luna.
E aproape plină.
Știi ce înseamnă asta?
Nu.
Ne vom pierde toți mințile.
Scuze... cred că ți-e frig.
Am sânge rece.
Toți avem sânge rece. N-ai observat?
Nu aveți sânge rece.
Familia ta e bună cu mine.
Drăguț!
Înțeleg de ce Felix te place așa mult.
Ești atât de...
Cum?
Nu știu.
Real.
Te plac mai mult decât pe cel de anul trecut.
Noapte bună!
- Ce... - Micul-dejun e gata.
- Neața! - Neața!
Bună dimineața!
- Ai dormit bine? - Da.
Bună!
Oliver, ia micul-dejun!
Îmi aduceți un mic-dejun englezesc complet, vă rog?
Micul-dejun e lângă tine, dragă. Servește-te!
Cum vreți ouăle?
- E în regulă. Le aduc eu... - Ouăle, nu!
Ouăle ți se vor găti.
Exact!
În rest, găsești totul lângă tine.
Ochiuri. Prăjite pe ambele părți.
Ollie, vorbeam despre biografia lui Shelley.
Care Shelley? Shelley, sora Belindei?
Sau Percy Bysshe Shelley? Poetul.
Poetul romantic.
Știți povestea cu sosia lui Shelley?
Sosia?
Camerista lui făcea curat
când Shelley a trecut prin dreptul unui geam și i-a făcut cu mâna.
I-a făcut și ea cu mâna, dar și-a amintit că Shelley e plecat în Italia.
Era la ultimul etaj.
Vee, încetează! N-o să mai pot dormi.
După câteva ore, el s-a înecat.
Mi s-a făcut pielea de găină!
- Uite, Pamela! - Nu!
- Am auzit că și-a futut sora. - Doamne!
Acela a fost Byron.
Apropo...
Ellie, ai auzit că Ada a fugit cu Tom Prior?
- Da, mi-ai spus. Sigur că da. - Mersi.
Soțul ei era groaznic.
Crezi? Nu cred că era așa rău.
Presupun că nu.
E totul în regulă, Ollie?
Sigur. Numai că...
Ouă moi...
Mi se face rău de la ele.
Scuze.
Îmi pare rău.
Scuze.
Suntem aici, Ollie.
Salut, omule!
E interzis cu șortul pe câmp!
Măi, măi, măi...
Lasă-l în pace.
Bravo ție!
Ce întorsătură!
Atenție la scaieți!
Sunt peste tot. E sezonul lor.
Credeți că Harry, Hermione și Ron au făcut-o în trei?
Ce?
- Asta-i clar! - Crezi că s-au futut?
Au ratat ocazia, dacă n-au făcut-o.
Futu-i!
Doamne!
- De ce e udă? - Fiindcă a stat în fântână.
Futu-i!
- Ce sunt astea? - Farfurii Palissy.
Bernard Palissy? Ceramistul hughenot din secolul XVI.
Da. Le cunoști?
I-am admirat opera,
dar n-am văzut-o de-adevăratelea.
E aiurea!
Încetați!
Punctul nostru!
Bea!
LABIRINTUL DIN SALTBURN
Te pot ajuta cu ceva?
Scuze.
În regulă.
Multă lume se rătăcește în Saltburn.
Bine.
Noapte bună, omule.
Oliver, dragă!
Ce punctual ești!
- Biata Vee! Băieții se feresc de ea. - De ce?
Fiindcă o dă pe gratis. Nu se poate abține de la sex.
Așa a fost de la 14 ani.
Mama a spus mereu.
Masochistă din naștere.
- Mai e și chestia cu mâncatul. - Ce chestie?
Știi tu, „degetele în gât”.
Credeam că va trece de faza cu vomitatul.
N-am știut.
Exact! N-a ajutat deloc! Pierdere de vreme.
Sincer, dacă ar găsi băiatul potrivit, sau fată, nu-mi pasă... Orice.
Și eu am fost lesbiană o vreme.
Dar era prea umed pentru mine. Bărbații sunt drăguți și uscați.
Cred că nu i-a fost ușor Venetiei
cu o mamă ca tine.
- De ce? - Fiindcă.
Fiindcă ce?
Fiindcă ești al naibii de frumoasă.
Ce crezi că va purta Pamela deseară?
Ce? Pamela nu este aici.
- A... - A plecat.
James s-a gândit s-o ducă dimineață de-aici fără scandal.
Câte aluzii să mai tot faci?
Da, părea cam dezorientată.
Ești foarte delicat. E ca o lipitoare.
Plictisitoare de moarte.
Nu-ți dai seama când o vezi, fiindcă e foarte elegantă!
O crezi distractivă!
Dar nu se află absolut nimic la interior.
Știu că ultimii ani au fost oribili pentru ea,
dar, sincer, trăncănea întruna despre asta.
Numai să fi fost adevărat.
Cum adică?
N-ar fi trebuit s-o spun.
Nu. Continuă!
Nu. Nu știu.
Poveștile ei păreau să nu se lege uneori.
Credeam că ai observat.
Da, am observat. Absolut!
Autocompătimirea.
Șantajul emoțional.
Știi cum e.
Da.
Da!
Doamne! Mă simțeam vinovată în după-amiaza asta,
dar ai dreptate.
De fapt, avea ceva foarte sinistru.
Da.
Slavă Domnului c-ai venit, Oliver! Observi multe.
Ești impertinent.
Iar tu porți cămașă de noapte transparentă sub fereastra mea.
E casa mea. Mă duc unde vreau.
Bine.
Vrei să porți o cămașă de noapte transparentă
sub fereastra mea.
Nu m-am gândit prea bine.
Ești masochistă, atunci?
Nu mănânci nimic.
Ba da.
Nu fără să vomiți.
Ești foarte frumoasă, Venetia.
Trebuie să ai grijă de tine.
Mâine,
o să mănânci.
Apoi, rămâi la masă.
Ai înțeles?
Da.
Bun.
Te-aș putea mânca.
Ollie,
nu e perioada potrivită a lunii.
Crezi că am vreo problemă?
Ai noroc, fiindcă sunt vampir.
Ai ceva aici.
Băiețaș prost ce ești!
O iubită foarte enervantă.
Nu mai știu numele rotofeiului. Care era?
E doctor la Paris. Nu-mi amintesc cum îl cheamă.
Dar îți dă medicamente bune pe care le iei cu apă.
- Bună dimineața! - Neața!
- Ai dormit bine? - Nu prea, omule.
Mâine-seară suntem 30 la cină.
- Stopford-Sackville a renunțat. - Ce păcat!
Doamne! Uitasem de cina aia!
Cine ziceați că vine la cină?
- Mai mulți Henry. - Nu. Vă rog.
- Cine sunt ăștia? - Prieteni cu tata.
Toți se numesc Henry.
Nu toți. Majoritatea.
- Va fi distractiv. - O să fiu agresată de unul.
Știți voi care.
Atunci, te pun lângă Oliver. Te poate agresa el.
Oliver, voiam să-ți spun... Hai să facem ceva distractiv de ziua ta.
Un chef ca lumea.
Fără Henry. Ceva cu adevărat distractiv.
Ce părere ai, dragă?
Dacă lui Oliver îi place, ar fi o idee splendidă.
Oliver arată de parcă vrea mai degrabă să se arunce pe fereastră.
- Ce fel de chef? - Nu știu. Ce vrei tu.
Ce zici? Cam o sută de persoane?
- O sută? - Sau două.
Invariabil, tot la două sute se ajunge în cazurile astea.
Inviți pe cine vrei.
- Toți prietenii tăi. - Ce prieteni?
Ce ziceți de ținute elegante?
Da!
Îmi pot pune armura, Elspeth.
Bună idee, dragă.
Putem alege o temă. Ce ziceți de Visul unei nopți de vară?
- Drăguț. - Să vină curvele de zâne!
Felix.
- Este totul în regulă? - Da. De ce?
Pare că te supără ceva.
- Nu mă supără nimic. - Bine.
Dar nu se cuvine, atâta tot.
- Ce nu se cuvine? - Tu ce crezi?
S-o faci cu Venetia, Ollie.
Ce te face să crezi c-am făcut-o?
Farleigh v-a văzut. E dezgustător, omule.
Ești prietenul meu. Ai venit aici pentru mine.
N-am vrut s-o fac pe Venetia de rușine.
Cum adică?
Am văzut-o afară și m-am dus să văd dacă e în regulă.
Cred că a înțeles greșit, fiindcă...
A încercat să mă sărute.
Iar eu am îndepărtat-o politicos.
Farleigh a spus că v-ați devorat pur și simplu.
Și tu îl crezi?
Eu și Venetia?
Haide.
- De ce nu mi-ai spus? - Păi...
Mi s-a părut c-ar fi mai bine.
Era mangă. Probabil nici nu-și amintește.
Mă face de râs.
Și tâmpitul de Farleigh... Ce bârfitor!
Cineva trebuie să ne distreze.
Corect.
De aceea îl iubim.
Slavă Domnului!
Credeam că e la fel ca în treaba cu Eddie.
- Eddie? - Da, Eddie. Prieten bun din școală
care a venit să stea la noi.
Cumva...
a început să simtă ceva pentru Venetia
și, nu știu, totul a devenit jenant.
Ne-a cam stricat prietenia.
Îmi imaginez.
- Trebuie să fii ferm. - Nu pot s-o refuz la telefon, Felix.
Știu, așa ai spus. Înțeleg.
- Ba nu. E umilitor. - E foarte greu.
Îmi pare rău, dar e un rahat.
Îi faceți chef lui Oliver cu 200 de persoane,
iar mama trăiește în sărăcie.
- Nu e săracă. - N-are bani de facturi, deci va fi.
Da? În ritmul ăsta, va fi.
De asta tata nu prea vrea s-o ajute.
Nu vrea s-o încurajeze. Vrea ca ea să stea pe picioarele ei.
Da, așa ca el.
- Farleigh. - Știi bine cum pare.
Nu?
Mă faci să cerșesc bani de la tine.
Ce vrei să spui?
Cred că știi ce vreau să spun, Felix.
De ce nu-i întrebi pe Liam și Joshua?
Cine dracu' sunt Liam și Joshua?
Servitorii tăi.
Asta este...
- Este josnic, Farleigh. Isuse! - Bine.
- În direcția asta mergi? - Grozav.
Vrei să ne întrecem?
Ce mama mă-sii? Suntem familia ta.
Nu ne interesează că arăți diferit sau alte chestii din astea.
N-am știut niciodată numele servitorilor.
Servitorii vin și pleacă tot timpul.
- Desigur. - Și, apropo,
tatăl meu a fost mai generos decât mulți alți oameni.
Cu mult.
Dar...
Poate... Poate am făcut tot ce se poate.
Tatăl ei habar n-are, desigur.
- De unde știi care e tatăl ei? - Toți știu.
Deci, Felix te-a avertizat?
Știu. Dar de unde?
Poate ar trebui să fim puțin mai atenți.
Nu, mersi.
Este foarte dezamăgitor.
Nu ești decât o jucărie pentru el.
Ești supărată.
Nu-ți face griji. Sunt obișnuită, sincer.
Nu îi place să le dea și altora jucăriile.
Mulțumesc.
Nici pe cele cu care nu se mai joacă.
Bună! Ce face superbul tău fiu?
Venetia.
Venetia...
- Eu prima. Ești în stânga mea. - Scuze.
Desigur.
De când cunoști familia Catton?
Dintotdeauna și pentru totdeauna.
- Și cum... - Soțul meu este finul lui James.
De când sunteți căsătoriți? De multă vreme?
Da.
Minunat.
De ce?
De ce ar fi minunat?
Omul este un idiot.
De pe fundul oceanului.
- Aveți copii? - Da.
Doi. Ba nu, trei. Trei băieți.
- Cam greu cu ei. - Nu. Sunt la școală.
Cât sunt la școală, nu prea apuci să-i vezi.
- Unde... - Hen, dragă. Salvează-mă!
Tipa avea două găoaze!
De unde să fi știut că era o prostituată?
Vorbesc eu cu ei
Poate să plouă...
- Vorbesc eu cu ei - Haide!
- Gagica purta blugi cu curul mare - Blugi
- Cizme cu blană - Cu blană
Tot clubul o privea
- S-a dus la dans - S-a dus la dans
Și după aceea
Gagica s-a lăsat în jos, jos, jos...
Dă-o naibii! Mă duc să-mi iau de băut.
Și eu.
- ... Reebok cu barete - Cu barete
S-a răsucit Și-a plesnit curul mare...
Futai, omor sau nuntă?
Richard al III-lea,
Henric al VII-lea sau Henric al VIII-lea?
Cred că m-aș fute cu Richard al III-lea.
E atât de complexat încât ar face el toată treaba, nu?
Sau ai putea să mi-o tragi mie.
De ce i-ai spus lui Felix despre mine și Venetia?
N-am știut că va reacționa atât de urât.
Ba da, știai.
Da, știam.
Știi...
dacă vrei să vorbești cu cineva, poți vorbi cu mine, Farleigh.
Ce vrei să spui?
Știu că treci printr-o perioadă grea acasă.
Știu cum este.
Când totul e nesigur...
este îngrozitor.
Te simți singur.
Și e al naibii de aiurea să trebuiască să le ceri totul.
- Știu că mă urăști. - Eu...
Nu te urăsc.
Dacă vrei vreodată să vorbesc cu ei ca să văd dacă...
Dacă te pot ajuta,
spune-mi.
Bine.
Cred că mă duc să-i pun capăt suferințelor.
Bine.
Bravo, Henry! A fost grozav!
Să-l aplaudăm cu toții pe Henry!
Așa. Cred că e timpul să ridicăm ștacheta.
Avem pe cineva care este un cântăreț foarte talentat.
E cel mai bun prieten al vostru și al meu.
Oliver Quick.
- Oliver! - Haide, ridică-te!
- Nu. - Ba da. Nu fi timid!
Dar nu știu cântecul.
Cuvintele sunt pe ecran, Oliver! E cea mai bună parte!
Tu!
Mă îmbraci ca pe-o păpușă
Îmi cumperi lucruri și îmi place
Mi-aduci mâncare, am nevoie
Îmi dai iubire, eu o hrănesc
Privește-ne pe amândoi cu compasiune
Cu tot ce se vede
N-am vrut nimic niciodată, e ușor
Îmi cumperi tot ce am nevoie
Dar iată-mi speranțele
Iată-mi visurile
Banii cheltuiți
TE IUBESC TU ÎMI PLĂTEȘTI CHIRIA
Te iubesc, tu îmi plătești chiria...
- Spune-le! - Farleigh.
Ce?
Este și cântecul tău, Farleigh. Vino și termină-l!
Numai dacă insiști.
M-ai dus la un restaurant pe Broadway
Ca să-mi arăți cine ești...
Ce dracu' faci?
Tu ce crezi că fac?
Cred c-ai greșit camera.
Oare?
O să fii cuminte de-aici înainte, Farleigh?
Nu.
O să fii cuminte?
Nu.
Nu mă face să te întreb iar.
Spune!
O să fiu cuminte.
Ce mama mă-sii faci...
- N-aș face asta. - E supărător!
De ce aș face asta?
- Nu știu. - Jur, trebuie să fie o greșeală!
O fi fost vreo neînțelegere. Sunt sigur...
Vee, ce naiba se petrece?
Este Farleigh.
- Ce s-a întâmplat? - A încercat să fure ceva.
Ce tot spui?
- Du-te! - Nu pot face nimic.
E un tâmpit.
- Du-te! - Te rog!
Futu-i!
Este scandalos.
Ce s-a petrecut, de fapt?
A trimis un e-mail la Sotheby's și le-a spus că are o farfurie Palissy.
Idiotul! Știa că tata a fost coleg de școală cu președintele.
Așa-i când crești o viperă la sân.
Mama și tata i-au dat tot ce-a vrut.
Da, s-a cam săturat să mai ceară.
E ridicol. E mai răsfățat decât noi.
Hai, Vee, recunoaște, e puțin cam nasol
că a fost nevoit să cerșească de la ei.
- Mare brânză! - Bine.
- A făcut o mare prostie... - Băieți!
Oliver, nu pomeni nimic, da?
Dacă îl aduc ei în discuție?
- N-o vor face. - Ce zi minunată!
N-am mai trecut printr-o vară așa fierbinte.
- E dogoritor. - Cred că e mai cald decât anul trecut.
Nu credeam că e posibil, dar se întâmplă din nou.
E mai cald decât în Barbados, se pare.
- Barbados! - Te cred, dragă!
Sincer, în viața mea nu mi-a fost așa cald.
Îi spun lui Robert să aibă mare grijă cu hortensiile.
Bine gândit, dragă.
Minunat!
Minunat de-a dreptul.
Cântecul ăsta! Nu l-am auzit de mult.
Mergeam și eu la chefuri când eram fotomodel.
Britpop, Blur, Oasis.
Doamne, ce chefuri trăgeam!
Apoi, a ieșit piesa Common People.
Toți credeau că se referă la mine,
lucru complet umilitor și ridicol.
Nici nu-l știam bine pe Jarvis.
- Ce? - Tipa era grecoaică.
Însetată de cunoaștere. Nu puteam fi eu.
Eu n-am vrut să știu nimic.
Ce păcat că trebuie să mergem la Londra!
- Nu știam că mergeți la Londra. - Înmormântarea Pamelei.
Pamela a murit?
Da.
Ar face orice pentru atenție.
Neața, sărbătoritule!
Îmbracă-te! Mergem în excursie.
Unde?
Surpriză. Îmbracă-te elegant.
Nu mă pot uita
Nu mai suport...
Cât mai avem?
Nu prea mult.
Spune-mi că... Felix...
- Ascultă-mă! - Nu. Ce-ai făcut?
Ce ai făcut?
Mama ta a sunat acum o săptămână.
Ți-ai lăsat telefonul în baie, așa că m-am gândit... Am răspuns.
I-ai ignorat apelurile săptămâni întregi.
M-am gândit să te ajut.
La telefon, părea... Părea trează, omule.
Nu știa unde ești. Voia să-ți trimită o felicitare.
Întoarce! Felix, nu mă poți duce acolo.
Ollie, e mama ta. Familia ta.
- E tot ce... - Nu înțelegi! Nu!
Te implor! N-o face.
Nu accept să zici „nu”. Îmi pare rău.
Trebuie să repari asta, omule.
Uite un panou! „Churchill Avenue”. Da.
Numărul 138.
Aici e?
E drăguț, omule! E clar că s-a cumințit.
E drăguț.
Haide!
O să intru fără tine, te rog.
Nu te las. O facem împreună.
SUNT LA PESCUIT
Oliver!
Doamne! Trăiești!
Nu te-am recunoscut.
La mulți ani, dragule!
Tu trebuie să fii Felix. Mă bucur să te cunosc.
Tatăl tău e în grădină.
- Tatăl? - Da.
S-a tot învârtit toată dimineața. Nu mai avea răbdare.
Intrați!
Jeff!
Asta a fost în Mikonos. Mergem în fiecare an.
Acum, nu. Fiindcă copiii sunt mari.
Copii?
- Mi-ai zis că ești singur la părinți. - Nu.
Ți-am spus de surorile mele.
Bine. Cred că am uitat.
Nu mă miră că nu ți-a spus.
A vrut întotdeauna să fie singur la părinți. Se ascundea mereu.
Vă cred. Da.
Nu știau ce să facă cu el la școală. Era foarte inteligent.
Cred că de asta își făcea greu prieteni.
Ceilalți erau invidioși.
Iar acum,
e student eminent la Oxford.
Eminent?
Cât de modest e! Știți, habar n-am avut.
Ne-a fost greu să nu-l vedem.
Cred că e foarte mult stres, mă gândesc.
- Da, sigur. - Nici nu-mi închipui!
Să lucrezi zi și noapte, apoi, în plus,
- ... mai sunt comitetul, piesele. - Da, piesele.
- Echipa de canotaj. - Canotaj?
- Da. - Trebuie să plec.
- De ce? - Am niște migrene oribile.
De ce nu te întinzi la etaj, dragule?
Ți-am făcut patul, în caz că rămâi.
Trebuie să plecăm.
Trebuie să ne întoarcem la petrecere.
Mama a pregătit prânzul toată dimineața.
- Nu contează. - Ba da.
E în regulă. Dacă nu se simte bine...
- Nu e OK. - Nu-i nimic.
- Sunt doar niște spaghete. - Și tortul.
- Nu contează. - Sigur că rămânem.
Am fi încântați.
Ollie, calmează-te, ce naiba!
Ador spaghetele.
Felix! Uite ce e...
Felix, te rog! Lasă-mă să-ți explic.
Cred că cel mai bine ar fi să pleci acasă după petrecere.
E prea târziu s-o anulăm, vara e pe sfârșite oricum,
deci, îți facem petrecerea și...
Ne vedem la Oxford.
Rămânem prieteni, nu?
Ne vom amuza pe chestia asta.
Nu știu de ce am spus-o. E o prostie...
E aiurea, să știi! Nici nu știu de unde să încep.
Ești un mincinos nenorocit, Ollie!
De ce-ai mințit?
Am vrut să-ți fiu prieten.
- Hai să trecem seara asta. - Nu-i spune familiei tale, da?
Sigur că nu. Ce mama mă-sii! E și așa destul de nasol.
- Duncan? - Da?
Orhidee.
Salut!
E fiica lui George.
Doamne! Este exact ca mama ei.
Nu l-ați văzut pe Felix?
Nu.
- Cine are cea mai mare liniuță? - Nu știu.
Felix, putem vorbi o clipă?
- Nu mă poți ignora la nesfârșit. - Pot să-ncerc.
Felix, trebuie să vorbim.
- Hai, Felix! - Am fost politicos.
Poți să pleci naibii și să deranjezi pe altul?
Ce a fost asta?
- Salut, Farleigh! - De unde-ai știut că sunt eu?
După ghiul.
Doamne! Nu-ți scapă nimic, nu-i așa?
Te-au văzut?
Încă nu.
O vor lua razna.
Mă îndoiesc.
Ei m-au invitat.
Ce mutră ai făcut!
Nu se poate să te fi invitat.
Oliver, nu te prinzi niciodată.
Locul ăsta...
Nu este pentru tine.
Este un vis nenorocit.
O poveste cu care-ți vei plictisi plozii grași de Crăciun.
Vara lui Oliver. O dată-n viață, i-a frecat-o cineva în fân,
aventura lui de băiat mare.
O să te agăți de ea, o analizezi, te masturbezi cu ea
și te întrebi cum o să poți vreodată s-o recapeți.
Dar n-ai s-o recapeți.
Fiindcă vara ta s-a terminat.
Deci, tu...
Tu...
te urci în tren
și te duci la fabrica de păpuși ciudate care face Oliveri,
iar eu mă întorc aici.
Pentru mine nu este un vis.
E casa mea.
Orice s-ar întâmpla, eu mă întorc mereu.
Străduiește-te mai mult data viitoare.
Rahat! Nu-mi amintesc numele lui.
- Felix! - Isuse!
- Ce cauți aici? - Trebuie să vorbim.
- Ne spionai? - Nu.
- Știți ce? Sunteți niște scârboși. - Glumești, frate?
Doamne!
Ce naiba te-a apucat, Oliver?
- Lasă-mă dracu-n pace! - Nu. Trebuie să vorbim.
- Nu. Ești nebun? - Nu mă îndepărta așa.
Lasă-mă naibii în pace!
Futu-i!
Ți-am dat ce ți-ai dorit!
La fel ca ceilalți.
Toți fac spectacol pentru Felix.
Îmi cer scuze dacă prestația mea n-a fost bună.
Cred că...
Ai nevoie de un doctor care să te ajute, da?
- Pe bune. - Nu. N-am nevoie.
Vreau să înțelegi cât de mult te iubesc.
Ești singurul meu prieten, Felix.
Uite, tot ce-am făcut
nu dovedește ce bun... Ce bun prieten ți-am fost, nu?
Cât de bine te cunosc?
Eu nu m-am schimbat.
Da, nu m-am schimbat.
Nu știu ce ești.
Dar știu
că mă faci să-mi înghețe sângele în vene.
Mi-e rău.
Futu-i!
- E mai bine? - Du-te naibii!
Cred că ar trebui să te culci.
Nu-mi mai pasă ce crezi.
Futu-i!
Felix.
Felix!
- Felix. - Felix!
Felix!
Nu trebuie să vi se spună, nu?
Știți deja.
Te aștepți și nu știi când vine.
Ești tot mai aproape de sfârșit.
Știind că, în orice clipă...
o să-ți zboare pământul de sub picioare.
Așa s-a sfârșit totul.
Dragul meu băiat!
Băiatul meu drag.
Ajutați-mă să-l mut.
Trebuie să-l ducem înăuntru. Să-l încălzim.
Trebuie doar să-l încălzim.
Felix, dragule,
unde ți-e puloverul?
Unde ți-e puloverul?
Haideți! Ajutați-mă!
Nu cred că avem voie să-l mutăm, James.
- Cred că poliția... - Da.
Da. Vino, dragă!
E aproape ora prânzului.
Da.
- Ce este, Duncan? - A venit poliția, doamnă.
Au probleme.
Ce fel de probleme?
Se tot rătăcesc prin labirint.
Și?
Să trimit un grădinar să-i ajute, domnule?
Da.
Oliver, dragă, nu ne spui cum a fost azi-noapte?
- Azi-noapte? - Te-ai distrat?
Da, a fost minunat.
- Mulțumesc. - Bun.
- A fost un succes, nu, dragă? - Da. Un triumf.
- Da. Casa arăta bine, nu? - Era frumoasă.
Iar tortul a fost...
Ți-a plăcut?
Eu n-am apucat să gust. Așa se întâmplă mereu, nu?
Ești prins cu atâtea treburi, încât nu te mai bucuri de petrecere.
Ce mai e?
Îmi dați voie să trag draperiile, domnule?
Legistul e afară și va trece prin dreptul ferestrei...
Da. Mersi. Trage-le!
Mie nu-mi place tortul cu ciocolată.
Da, e foarte dulce, nu-i așa?
Dar aseară a fost foarte ușor.
Da. Lynn este expertă în torturi.
Da, mâini reci, se pare. Trebuie să ai mâinile reci.
Așa am auzit și eu. Să nu se topească untul.
Deși cred că e valabil mai degrabă la foitaje...
Duncan, trage-le odată, ce naiba!
Da, domnule. Încerc, dar nu pot...
Îmi pare foarte rău.
Doamne!
Mă scuzați puțin, vă rog?
Nu. N-am terminat prânzul.
Prânzul e rece.
Vreți să mănânc ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic?
- Ce altceva să facem, dragă? - Orice!
Farleigh, vrei să taci odată?
Stai jos și mănâncă-ți naibii plăcinta! Mănânc-o!
Mănânc-o și taci!
Mănâncă-ți naibii plăcinta!
Nu ești singurul care are sentimente aici.
Nu ne trebuie sentimentele tale de american.
Cred că este delicioasă.
Tu ce dracu' mai cauți aici?
Nu vi se pare ciudat?
Nimănui nu i se pare ciudat?
În locul tău, n-aș arunca cu piatra.
- Pardon? - Încetați, vă rog!
- Ce vrea să spună? - Habar n-am.
Vreau să spun că și eu m-aș simți vinovat.
- Vinovat? - Dacă aș fi tras liniuțe pe nas
și cineva ar fi murit.
Du-te naibii!
Asta nu-i o negare.
Este adevărat?
Percheziționează-i camera!
Nu.
Ieși afară!
Stați puțin...
- Ce se întâmplă? - Elspeth.
- Elspeth? - Nu îndrăzni să te uiți la ea!
Ieși afară!
Nu spun asta poliției.
Atât primești, nimic mai mult,
niciodată.
Ne vedem acasă, Oliver.
- Vicarul s-a descurcat bine. - Da.
Mai bine decât tatăl lui.
A fost în regulă. Doar puțin cam demodat.
Extrem de demodat.
Mai ții minte botezul lui Felix?
„Nu-i puteți pune River ca al doilea nume.” Îți amintești?
Îmi amintesc că l-ai certat.
Nu mai contează.
Nu contează ce nume are.
- Dragă... - Avea dreptate.
„River” e un nume aiurea.
Dar nu-i poți pune nume unui copil
imaginându-ți că, într-o zi, o să te gândești cum va arăta...
scrijelit pe o...
piatră de mormânt.
- Să alegi un font... - Ce font ați ales?
Times New Roman.
Piatra e din zonă.
- Va arăta bine, cred. - Da.
Bună alegere. Solidă.
Vă las.
Doar nu pleci, Oliver, dragă?
Voiam să mă duc la etaj.
Dar nu ne părăsești, nu?
Nu pleci din Saltburn?
Scuze.
Politețea ta este atât de...
enervantă, știai asta?
- Scuze? - Îți ceri mereu scuze.
Te retragi speriat ca un mic...
servitor.
Te-am văzut.
Cum plângeai în biserică, la înmormântare.
Mă uitam cum îți verși lacrimile și...
îmi era milă de tine.
Mult de tot.
Apoi, mi-am amintit.
Și am început să râd.
Eu...
Nu mă puteam opri din râs fiindcă...
mi-am amintit că...
îl știai doar de...
șase luni?
Nu-l știai aproape deloc, Ollie.
N-ai nicio legătură cu el,
cu noi,
cu locul ăsta.
Niciuna.
Ești doar un străin.
- Este târziu. - Totuși, iată-te aici!
În toiul evenimentelor.
Un străin al naibii de periculos.
Mă duc la culcare.
Ollie...
Știi cum îți spune tata?
Spiderman.
- Da? - Fiindcă mereu
te furișezi peste tot
și-ți întinzi pânza.
Pânza lui Oliver.
- Noapte bună! Bea niște apă. - Ollie!
Nu te supăra.
Eu nu cred că ești păianjen.
Eu cred că ești o molie.
Am dreptate, nu?
Tăcut.
Inofensiv.
Atras de lucruri strălucitoare.
Dând din aripi la fereastră.
Dorind cu disperare să intri.
Ai reușit.
Ai lăsat găuri
peste tot.
Ne mănânci din interior.
- Ai băut mult prea mult. - Da.
Se simte loțiunea lui după ras?
Ești un ciudat.
Pun pariu că-i porți și chiloții, nu?
Da. Ești un nimic dezgustător.
Doamne! L-ai devorat cu totul.
Apoi, ai lins naibii farfuria!
A distrus-o complet.
A spus-o ea însăși.
Nu putea trăi fără el.
Îți mulțumesc c-ai venit.
Este totul în regulă?
Cât ai de gând să mai rămâi la noi?
Fiindcă Elspeth nu vrea să-ți dea drumul.
Stau bucuros cât va considera ea.
Drăguț din partea ta.
Dar nu sunt sigur că e bine pentru ea sau pentru noi.
Cred că e timpul, Oliver, să pleci acasă.
Discret. Deseară.
Să nu-i provoci multă anxietate. Sper că înțelegi.
Aș pleca pe loc dacă aș putea.
Dar nu cred că o pot lăsa în starea asta.
Ei bine...
Ar fi cel mai bine dacă familia ar putea jeli singură.
Înțeleg și sunt de acord.
Dar ar fi cel mai bine să rămân, cel puțin deocamdată.
Vreau să fac ce e bine pentru ea.
Nu pleci?
Nu văd cum aș putea.
Ce faci?
Cât vrei?
Pardon?
Cât vrei ca să pleci? Și să încetezi orice contact cu soția mea?
- De ce? - Fiindcă trebuie să ne vedem de viață.
Știu că trăiești în condiții oarecum dificile,
dar ar fi un nou început și pentru tine.
De ce faci asta?
Cât vrei?
Cât?
Cât vrei?
Mulțumesc.
NECROLOG SIR JAMES CATTON
Oliver.
- Oliver! - Elspeth!
Doamne!
Ollie!
Ce chipeș ești!
Nu-mi vine să cred. Doamne!
Te-ai maturizat. Sigur că te-ai maturizat.
Desigur. Ce prostuță sunt!
Ai crescut.
Scuze. Sunt cam tulburată acum.
Am citit știrea despre Sir James.
Îmi pare extrem de rău.
M-a surprins că a așteptat atât, oarecum.
Știi?
Totuși, a fost un șoc teribil.
Da.
E ciudat să te întâlnesc.
Am cumpărat un mic apartament în apropiere.
Cine-ar fi crezut?
Saltburn a devenit, brusc, un loc mare și îndepărtat.
Ce mai e pe la Saltburn? Duncan e tot acolo?
Doamne! E tot acolo.
Totul e la fel. Întocmai cum a fost când ai plecat.
Mă bucur.
Ollie, nu mi-a plăcut cum s-a purtat James cu tine.
Am vrut să spun ceva.
A fost demult.
Pentru mine, nu.
M-am gândit mult la asta și...
Nu uita că nu gândea limpede
după tot ce s-a întâmplat.
Iar el...
Îl ierți? Îl înțelegi?
Desigur.
Ești fericit?
Nu chiar.
Tu?
Nu chiar.
Un latte mic.
Deci...
Vino și rămâi!
La Saltburn.
Ai cale liberă acum, nu?
Sincer, pot spune că aceste ultime luni
au fost cele mai fericite din viața mea.
Păcat că te-ai îmbolnăvit atât de rău.
A fost un privilegiu să am grijă de tine.
Așa cum va fi un privilegiu să am grijă de Saltburn.
Îți mulțumesc că ai avut încredere în mine.
Îți promit că o să am grijă de casă întocmai cum ar fi făcut-o Felix.
Am ajuns, până la urmă, la sfârșit, nu?
Cumva.
Slavă Domnului!
După toate accidentele alea groaznice.
Dar...
există cu adevărat accidente, Elspeth?
Nu știu.
Accidentele sunt pentru cei ca tine.
Pentru noi, ceilalți, doar muncă.
Spre deosebire de tine,
eu știu cum să muncesc.
Te rog, nu am bani.
Pot plăti mâine?
Ce s-a petrecut, de fapt?
A trimis un e-mail la Sotheby's și le-a spus că are o farfurie Palissy.
Am cumpărat un mic apartament în apropiere.
Oliver.
Nu eram îndrăgostit de el.
Știu că toți credeau asta.
Dar nu eram.
L-am iubit.
L-am iubit. Doamne, cât l-am iubit!
Dar uneori...
L-am...
L-am urât.
Da, l-am urât.
V-am urât pe toți.
Iar tu ai ușurat atât de mult totul.
Câini răsfățați, dormind cu burta în sus.
Fără prădători naturali.
Ei bine...
aproape niciunul.
Dan Butuza
Redactor Robert Ciubotaru