Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Любий Санто!
На це Різдво
я хочу попросити тебе про...
МІЙ КОХАНИЙ САНТА
- Точно все буде добре? - Спокійно.
Все ідеально.
- Просто розслабся. - Я дуже хвилююся.
В мене соціофобія, стрес. Скасуй.
- Ще чого! - Благаю тебе!
Збирайся вже!
Люди божевільні.
Це... знущання!
Мазохізм чистої води.
- Ти про що? - Про побачення наосліп.
Яке твоя злорадна сестра влаштувала.
У тебе вже сто років не було серйозних стосунків, Лусіє.
Вибач. Правда іноді буває гіркою, але...
Я собі в око ткнула.
Лу, ти сама мені казала, що хочеш зустріти когось
і подолати свій страх перед...
- Це не я казала, а спиртне. - Просто повечеряйте.
Не сподобається, я не тиснутиму. Серхіо саме для тебе.
- Повір мені. - Добре.
Бувай!
Знаєш, іноді й так все валиться з рук, але потім стає дедалі гірше.
Ось як сьогодні.
Я пізно вийшла - не знала, що вдягти,
а потім у мене сів акумулятор у машині.
Хотіла викликати таксі по телефону,
але платіж був відхилений через проблеми в банку.
А потім...
- Все добре. Заспокойся. - Це нетипово для мене.
Я провів час із користю.
Відповів на деякі листи та повідомлення.
Подзвонив татові, мамі, бабусі.
Вибач, будь ласка. Клянуся, я зазвичай пунктуальна.
Ну, може, зовсім трохи буває, що ні.
Але ніколи настільки.
Все добре, справді.
Та й вибір правильний.
- Що? - Твоє вбрання.
- Це най... - Ні, справді, ти дуже добре виглядаєш.
І мені подобається цей альтернативний погляд на моду
з етикеткою, що стирчить.
Знущаєшся з мене?
Ні. Тільки не це.
Я розкрила всі карти.
Що я можу сказати? Моє життя - бардак.
Я хочу спробувати це.
- Бардак? Або вдягти светр навиворіт? - Це вино.
Точно. Будьмо! Бачиш? Я ж кажу, розтяпа я.
Будьмо!
Боже.
Мені подобається.
- Вино? - Ні. Ти мені подобаєшся.
Ти теж зробив розумний вибір.
Цей ресторан...
неймовірний.
Я змахлював. Правда в тому, що мені дали знижку, і...
Ні, я жартую. Я ж казав тобі, що готуватиму, ось я й готував. Пепе!
Перепрошую.
Принеси перше, будь ласка.
Авжеж, шефе. Перепрошую, міс.
Дякую!
- «Шеф»? - Шеф.
Що?
А що? Так, я - головний шеф-кухар ресторанів «Індіго».
Я зазвичай працюю на курорті Халіско.
- А ти чим займаєшся? - Я архітектор.
Та невже? Круто. А я й пряму не намалюю.
Ми на рівних. Моя духовка забита іграшками. Дай п'ять.
Так.
- Ну? - Ну, що?
- Розкажи мені. - Про що?
Про себе.
Я люблю вогонь.
Ні, я більше фанатка повітря.
Ну, я в дитинстві був піроманом. Вибач.
Ось чому мені подобається кухня. Відкрий рота.
Це що таке смачне?
Ну, це саме так смакує вогонь.
Цікаво.
Яке на смак повітря?
Повітря? Неначе свобода.
Хіба її можна десь скуштувати?
Ти можеш скуштувати її на висоті 200 метрів,
- на будмайданчику, серед підмостків... - Нізащо.
Ти боїшся висоти?
Я боюся висоти.
- Так усі кажуть. - Усі?
Ти про своїх залицяльників?
- Тисячі. - Мільйони.
Ага, мільйони. Авжеж. І де вони всі?
Втекли.
- Чому? - Тому що...
Я дуже зайнята жінка.
- І вони боялися висоти. - Точно.
З тобою я б це зробив.
Скуштував би повітря на висоті 1 000 метрів.
Ти давно тут працюєш?
Довше, ніж планував, взагалі-то.
Прозвучить банально,
але я б хотів колись мати власний ресторан.
- Ясно. І що тебе зупиняє? - Ну, все банально. Гроші.
- Ясно. - Але я працюю над цим.
Так, інвестори «Індіго»
- посилають мені деякі натяки. - Ясно.
Мені подобається.
- Так. - Я про твою пристрасть до своєї справи.
О ні...
Подивимося...
Солоне чи солодке?
Ні, це нечесно, бо...
- Чому ні? - Питання виключно в балансі.
Шахрай. Ти маєш відповідати.
Ану: гаряче чи холодне?
Це як подивитися.
- На що? - Чи є там пляж.
І яке узбережжя? Карибське чи тихоокеанське?
Тихоокеанське. А ти яке б обрав?
Я? Тихоокеанське, безсумнівно.
- Поїхали. - На пляж?
Ти завжди такий імпульсивний?
Ні.
Але з тобою - так.
Це чудово, але...
Я не можу.
- Ти не можеш поїхати на пляж? - Ні.
Не можу брати зобов'язання.
Добре, чудово.
- Добре? - Так, це чудово.
До того ж, у мене ресторан у пріоритеті.
І ми живемо в різних містах.
Так, стосунки на відстані майже завжди провальні.
Ні.
Це ж не значить, що ми не можемо розважатися, так?
Абсолютно згоден.
Лусіє?
ПИТАННЯ В БАЛАНСІ ЦІЛУЮ, ЛУ
- Доброго ранку! - Привіт!
- Привіт, зятю!
Привіт!
Привіт! Привіт, люба! Вона прокинулася?
Добре спала? Запитувала про мене?
Вона жахливо спала.
Виплакала собі всі очі, цілу ніч ридала.
Вона була дуже пригнічена. Постійно питала, чому мама покинула її
у цій норі на цілих 12 годин.
Гарно виглядаєш, невістко.
- Усміхнена така. - Хіба?
Не можу сказати те саме про тебе.
Ти наче зомбі, що колихає невидиме дитя.
Сильний недосип?
Потрібно спати по вісім годин, дорогенький.
Мені 24, будь ласка.
- Піду подивлюся, чи прокинулася вона. - Чуєш?
Як усе пройшло? Сум'яття першого побачення чи...
Ні!
- Я хочу подробиць. - Ні, заткнися!
Так, треба відсвяткувати.
Не будь жорстокою, дозволь хоч твоїм життям пожити. Змилуйся.
А це образливо.
Це правда, любий.
Це ти винен.
Доброго ранку, моє маленьке дитя джунглів!
Час вставати.
Ще п'ять хвилин.
Ні, вже дуже пізно, Леон.
Що наснилося?
Було Різдво, і мене розбудив поцілунок кошеня.
А що ще?
Це був подарунок від Санти, і все навколо було засніжене.
Той самий сон, як завжди.
- Сьогодні субота! - П'ятниця, Леон.
Я не зробила домашку.
Що ж, дуже прикро.
У мене животик болить!
Ти просто голодна. Обід у портфелі.
Ти підеш до школи, Леон.
Гаразд, але я не піду, доки ти їх не вдягнеш.
Ти ж знаєш, що цього не буде.
Чому ні?
Я не хочу виставляти себе на посміховисько.
Вже пізно, Леоноро, ми цього не будемо робити.
Співай, мамо, співай!
Лео...
Я не припиню співати, ослику мій
Мій ослик маленький риссю гуляє
Як побачиш мене, як побачиш мене
По дорозі у Віфлеєм
Поводься добре, Леон. Гаразд?
- Hasta la vista, люба. - Hasta la vista.
СЕРХІО: Привіт, Люсіє! Як ти?
Так!
СЕРХІО
Алло!
Я поміняв квитки.
Ти божевільний!
Маю віддати тобі светр до відльоту.
Я не хочу, щоб ти мерзла.
Піє, я запізнюся на 20 хвилин,
але навіть не думай вдягати їй її костюм, бо...
Піа! Ні, ми спізнимося,
- розумієш? Це займе не 20... Так. - Ні!
- Пів години. - Нісенітниці, 20 хвилин.
- Гей! - Гей.
- Що з тобою таке? - Я поміняв рейс.
- Ти вже чотири поміняв. - Ще один.
Ні, у моєї доньки різдвяна вистава.
- Ні. - Я піду з тобою.
Я йду з Лео.
- Із задоволенням із нею познайомлюся. - Ні.
Чому ні?
Бо ми живемо в різних містах і не можемо брати на себе зобов'язань.
Але я знаю, чого я хочу.
Тебе.
- Але я йду з доважком. - Думаєш, я цього не розумію?
Є ідея.
Якщо через рік все...
Все?
Буде як зараз...
я обіцяю, що дістану тобі VIP-місце
на найкрутішу, наймоднішу різдвяну виставу
серед усіх початкових шкіл Мексики.
Згода.
10 КРАЩИХ РЕСТОРАНІВ МЕКСИКИ
Бачиш? Тут безпечно.
Фото, фото.
- Я не можу. - Дивися сюди!
Сир!
Ходи сюди.
Давай зробимо фото, посміхнися.
- Ти вже все вирішила, так? - Так.
Ні. Зажди, мамо. Я зітру це.
Як так, Леон? Різдво всього за тиждень.
Ти не можеш і далі його міняти.
Знаю.
- Готово. - Дай погляну.
«Скейтборд» правильно написала?
Так.
- Без «і»? - Так, без «і».
Дай подивлюся.
«Любий Санто, на це Різдво я хочу:
для початку скейтборд без жодних "і";
ще хочу зустрітися з тобою, єдиним і неповторним Сантою;
і побачити сніг, як у фільмах. І ще те інше, про що я тебе просила».
«Те інше»? Це що таке?
Леон, я ж казала, ми не можемо завести собаку.
Я не про це.
- Кошеня також не вийде. - І не про це.
То що тоді?
Ого, хто тут написав додаток.
Що значить «додаток»?
- Вкладення до листа. - Там є «і»?
Ні, немає. Подивимося.
«Хочу, щоб мама завжди була зі мною. Ми з нею разом назавжди».
Цього ти хочеш?
Ми з тобою разом назавжди, мамо.
Обіцяєш?
Обіцяю.
ЩАСЛИВОГО РІЗДВА
Лео, зачитаєш нам реп, як минулого року,
переодягнена в Рудольфа?
То був не реп, і цього року я не буду Рудольфом,
але дякую.
Яка мила! А чому ти в костюмі привида?
Я - дух Різдва, леді. Це вам не Хелловін.
Це третій найважливіший день року,
після Різдва, звичайно!
Другий - Святвечір перед Різдвом.
А третій - моя різдвяна вистава в школі,
що ми зараз і репетируємо. Ви мали б це знати.
Лео! Ти цього року знову читаєш реп?
Так, я репую.
Вітаю!
- Вітаю! Скільки квитків? - Два.
Знову з сестрою?
Так, вона - супертітка.
Як мило!
- Дякую! Приємного вечора! - Дякую!
- Бувайте! - Бувайте!
Час спати, щоб ці левині лапки росли.
І щоб укласти цього лева.
Мені холодно.
Як це холодно? Санта б тут розплавився.
Хіба не ти хотіла сніг побачити?
Так, але мені не подобається нове ліжко.
Чому?
Іноді щось нове нас лякає, але...
- Ми хоробрі! - Точно!
І ти ж знаєш, моя кімната страшна.
- Це неправда. - Ні, правда.
Я чую шум зі стін, типу такого...
Це хропіння!
Ні. Це рев лева!
Розкажи мені казку.
- Яку? - Про мене.
- Багато-багато років тому... - Скільки?
Сім, якщо бути точною.
Фанатка чамою та хорошої музики...
- Це ти. - Це я. Попросила Санта-Клауса
про найкрутішу, наймоднішу доньку в історії людства,
найбільшу любов у світі та просторі.
- Це я. - Так.
Це бажання було загадане серцем,
а не головою.
Тому що фанатка чамою тоді ще не знала, що вона хоче стати мамою.
Мамо, вона була розсіяна?
Так, щось типу того.
Та, не дивлячись на розсіяність,
тієї ночі фанатка чамою...
подивилася Санті в очі,
і сталося різдвяне диво.
Народилася я.
Так, за дев'ять місяців народилася ти.
Дякувати Санті.
Ні, дякувати мені.
- Але ще... - Час спати.
СЕРХІО: У мене сюрприз. Вийди на балкон.
Серхіо!
Я привіз тобі вогонь!
Що ти тут робиш?
Я залишив іншого шефа замість себе та подумав...
про це.
Так, про це теж.
- Ні. - Знаєш, що ще?
Лео спить.
Ти маєш бути на роботі. Чому ти тут?
Ну, в мене двотижнева відпустка. Сюрприз!
З Різдвом, кохана.
Але не тут.
Лу, ти просила мене про рік. Я дав його тобі.
І я не хочу й надалі ховатися.
Не перебільшуй. Ти ніколи не ховався.
Мамо, злодій!
Ні! Я...
Він...
- Я... - Він мій друг.
У тебе немає друзів, мамо.
Добре. Це правда.
Він мій...
хлопець.
Що?
Ні, люба.
Люба! Лео, все добре.
Люба!
Послухай, люба, ти помітила, хто мій хлопець?
Люба, він...
Подивися на нього! Він - Санта-Клаус!
Що?
Так...
Він занадто бридкий, щоб бути Сантою.
Це тому що він... під прикриттям.
- Це тому ти виглядаєш таким нудним? - Так.
Так, це маскування.
Я перевдягаюся так, коли їду з Північного полюсу.
Прикидаюся бридким, нудним
і некрутим чоловіком.
Скажи їй правду.
Скажи, що твій хлопець - людина,
яка народилася далеко від Північного полюсу.
Він народився не на Північному полюсі, а в Туреччині.
Добре, але Лео зрозуміє.
- Можна? - Так, звичайно.
Пепе, я щойно куштував дуже смачну мурашину ікру.
А ще навіть не сезон.
Я привезу тобі, коли поїду до ресторану.
- Ти хіба не у відпустці? - Так.
- Але, розумієш, моя робота... - Так, це твоє життя.
- Моє життя. - Ось чому все виходить.
Бо ми розділяємо наші світи.
Правила можуть змінюватися. Я серйозно.
Знаєш, що лякає мене більше за розбите серце?
- Що? - Два розбитих серця.
І я не хочу, щоб Лео це пережила.
На радість світу
Господь зійшов
Зустрічай, Земле, Свого Владику
Як тобі в голову прийшло сказати Лео,
що твій хлопець - Санта?
Не знаю. Я була наче в пастці. Це перше, що спало мені на думку.
Лусіє, ти можеш мати хлопця, хоч 20,
але не бреши їй.
Достатньо того, що вона думає, що вона - різдвяне диво.
Знаю. Не так легко бути матір'ю-одиначкою.
Саме так. Вона має зрозуміти,
що ти не супутник, що крутиться навколо неї.
Ти ще одного не бачила?
Якого?
Ніко, Еміліо...
Ось він!
Другий дзвінок.
Готові, діти? Скоро третій дзвінок.
Я дуже хвилююся, бо я запросила тата,
маму, дядька та двоюрідну сестру. А ти?
У мене мама, тато та братик, який у мами в животику.
А ти, привиде? Кого запросила на виставу?
Маму та тітку.
Чому твого тата ніколи немає?
Родини різні бувають.
Наприклад, у мене дві мами.
- Лео, в тебе теж дві мами? - Ні.
Два тата?
Ні.
А як тоді?
У мене є мама та...
Мамин хлопець.
Він - Санта! Санта-Клаус!
Хто тобі таке сказав?
- Гарний жарт! - Ага, звісно, Санта.
У нас усе чудово, ясно?
Доволі непогано.
Мамо!
Вони назвали мене брехухою.
Давай, люба.
Висякайся. Сильніше.
Ще вони сказали, що ти не дівчина Санти,
і що Санти не існує.
Це правда, мамо?
Мені так сумно.
Моє серце розбите.
Я можу щось зробити, щоб тобі стало краще?
- Відвези мене на Північний полюс. - Що?
Мені стане краще,
якщо ми поїдемо у відпустку на Північний полюс із Сантою.
Так вони побачать, що я не брешу,
і в мене знову будуть друзі.
Я хочу.
Справді?
- Справді познайомиш мене з Лео? - Так.
- Але за певних умов. - Жодних проблем!
Доведеться бути Сантою.
Ні. Ти глузуєш із мене.
Ні. І ми поїдемо у відпустку.
- Ага, на Північний полюс. - Саме туди.
Що?
Ми поїдемо не на справжній Північний полюс.
А який, фальшивий?
Ну, ми не скажемо Лео, що це не Північний полюс,
і насправді це буде...
твій курорт.
- Нізащо. - Що?
Ні, ми не поїдемо на курорт.
Чому? По фото, які ти показував, він ідеальний.
Він дуже схожий на Північний полюс.
Там ніби усюди розкинувся різдвяний дух.
Саме тому я і не там у цю пору року.
Послухай, Лусіє, серйозно.
- Не думаєш, що все заходить надто далеко? - Ні.
- Лу. - Ну, можливо, трішки.
Знаю, це божевілля, але ще також гарний перший крок
назустріч вашому зближенню.
Хіба ні?
Зачекаємо трохи та глянемо, що буде.
Що скажеш?
- Ні. - Будь ласка.
Ні.
- Будь ласочка. - Добре, гаразд.
Ти найкращий.
Ні. Я просто дуже сильно закоханий.
- Тож, повний Санта? - Ні, інший.
Який?
Можемо зробити мішок із цим...
Зробимо це. Гадаю...
Подивимося. Виміряйте добре. У нього широкі плечі.
ЧАС ЗАБИРАТИ ЛЕО
Мені треба їхати.
- Якщо рухатимешся так... - Ні...
...борода та волосся, все біле.
Ось і він!
Санто, це Лео,
найкрутіша та наймодніша дівчинка,
моя найбільша та єдина любов у світі назавжди.
Лео, дозволь офіційно представити тобі
суперзнаменитого
Санта-Клауса, інакше Батька Різдва.
Але послухай...
Де вони?
Хто, люба?
Грім, Блискавка, Жвавий, Купідон, Комета, Стрімкий, Танцор, Скакун і Рудольф?
Твої олені!
Вони втекли!
Так!
- Ми посварилися. - Так.
І...
- І... - І?
І вони розізлилися.
А як щодо Рудольфа?
Він злився більше за всіх.
У нього весь ніс почервонів. І він звільнився.
- Що значить «звільнився»? - Пішов.
- Назавжди? - Точно.
Ні, стій.
Магічні істоти не йдуть назавжди.
Люба, вони не пішли.
- Не пішли. - Ні, люба.
- Ти все ще можеш втекти. - Добре.
Я готовий.
Ласкаво прошу в життя Лео! Дякую!
Мамо, постав «вражену» пісню.
- Це ще яку? - Побачиш.
Я торкнулася луни завдяки тобі
Я вражена безмежно, правду кажу
Мій крок твердий
Ти доповнюєш мене Ти моя друга половинка
Любов мою словами не опишеш
Це все не мрія Ти моя друга половина
Стоп! Піньяти!
ВЕСЕЛИХ СВЯТ
Заплющ очі, Леон.
Ми зараз проїжджатимемо браму до Північного полюсу.
Зараз!
Це не схоже на Північний полюс.
Де сніг?
Глобальне потепління.
- Але ж ти можеш зробити, щоб пішов сніг. - Так.
Дивися, Лео! Ось туди! Це хатинка Санти.
ХАТИНКА
Там подають лише посоле.
Але це ж твоя хатинка, Санто.
Так. Найгірше посоле.
Неважливо. Перевірю, чи є там місце.
Я на секунду.
Вітаю! У вас є столик?
- Ласкаво прошу до «Хатинки»! - Дякую!
Ви одна?
Ні, взагалі-то, нас троє.
І я хотіла б попросити про величезну послугу.
Я сказала своїй маленькій доньці,
що я зустрічаюся з Санта-Клаусом, і що ми на Північному полюсі.
І я хотіла б попросити вас,
коли вони увійдуть,
привітати його, наче він Санта і все таке.
- Вашого хлопця? - Будь ласка.
Прошу вас, вона дуже маленька та дуже піднесена.
Обман проти правил нашої компанії.
Гаразд.
Скільки, здирнице?
Лео, тобі подобається школа?
Нікому не подобається школа.
Я думала, Санта знає про дітей усе.
- З тобою все добре? - Чому не відповідаєш?
У Санти мають бути телепатичні здібності.
Бабуся казала, що саме так Санта слухає дітей,
подумки.
Ну, справа в тому...
- Справа в тому... - У чому?
Усе не так просто, як ти думаєш, ось і все.
Дякуємо, що завітали до своєї хатинки, Санто.
Ви ж шеф в «Індіго»?
Після вашого відкриття у нас роботи все менше.
Він - Санта.
Вибачте.
Вибачте,
просто діти з усього світу не припиняють писати мені листи.
І я маю їх прочитати. Всього хвилинку.
Ні, вони занадто солодкі, дякую.
Ні, залиште їх для неї.
Дякую!
У них коров'яче молоко, так?
У вас нема домашнього мигдального?
Нема? Дякую!
- Ні. - Це мені.
Гаразд.
Просто в Санти непереносимість лактози.
Так на чому ми зупинилися?
Я хочу, щоб було повно маленьких вогників.
Тих вогників, що мерехтять,
як Різдво.
Вважайте готово, мере.
Як Санта об'ївся, а?
Відійдемо на секунду?
Йди сюди.
Можеш сховати іронію та докладати трохи більше зусиль?
- Благаю, будь ласка. - Вибач.
Старайся краще, будь ласка.
Добре.
Вона чудово проведе час.
Лео!
Дівчинко моя, злізай!
Лео, стій!
Наше місто виглядатиме дуже гарно!
Послухай.
- Є для тебе подарунок. - Не варто було.
Обережно!
Лусіє!
Лео!
Не...
Пофарбуйте ці двері.
- Колір? - Не знаю.
Дивись, куди біжиш, дитя.
- Карлітосе! - Ви як?
Дівчинко, ти не забилася?
Люба!
- Мадам... - Вибачте.
- З тобою все добре? - Лео.
Шефе.
Мадам мер, мої вибачення.
Не хвилюйтеся. Нічого страшного.
Ви завжди такий люб'язний і такий чарівний.
- Не роби так. - Так...
- З нею все добре? - Так. Підемо?
- Так, вона... - Так.
- Дякую! - До зустрічі!
Ходімо.
Допомогти?
Ні, дякую, у мене свої методи.
Йди сюди, люба.
Я зачиню...
Мамо!
Ти що не спала, Леон?
Я маю сказати тобі дещо важливе.
Що сталося, Леон?
Не хочу тебе засмучувати, але ми маємо поїхати.
- Чому? - Якщо чесно,
я думаю, що той тип - не Санта,
і це - не Північний полюс.
Не засмучуйся, мамо, цей чоловік обдурив нас обох.
Але в мене є план.
Про всяк випадок, думаю, тобі не слід його більше цілувати,
як і жодного іншого чоловіка.
Думаю, буде краще, якщо ти завжди спатимеш зі мною, щоночі.
- Послухай, Леон... - Мамо.
Я підозрюю, що цей тип - Грінч.
Здається, він намагається розділити нас і назавжди зруйнувати Різдво!
Я хочу, щоб Лео була найщасливішою в світі.
Але я не знаю, як це виправити. Жодної ідеї.
Я знаю як.
Скажи їй правду.
Ні.
- Рано чи пізно вона дізнається. - Ще зарано.
Лу, я думаю, це з самого початку була погана ідея.
Ну, ти не залишив їй навіть і шансу. Вочевидь, нічого б і не вийшло.
Але не хвилюйся, завтра я скажу їй правду.
ЗАЧИНЕНО ІНДІГО
Таво, темне пиво, будь ласка.
Зараз буде. Темне пиво для... Сержа?
Ти дивно виглядаєш. Ти дещо...
Ти наче постарішав, друже.
Твоє здоров'я.
Поганий день?
Тиждень?
Місяць?
Рік поганий?
Взагалі-то ні.
По-моєму, найкращий у моєму житті.
Добре, тоді що?
Я так і знав, мій друже Серже. Ти закоханий.
Як це мило, Серже.
Нарешті! Улюбленець жінок,
і не пустив жодної.
Куди?
Що значить «куди»? У своє серце.
Дивись.
Ми працюємо разом багато років, я тебе знаю.
Ми знаємо, що тобі це складно.
Тому ця жінка, напевно, дуже особлива.
Дуже. Так і є.
Але я не знаю, що трапилося.
Як це так ти не знаєш? Викладай.
Пиво з мене.
Я хотів вразити її доньку, Лео,
- видаючи себе за Санту. - Ось чому ти... Ну, звісно.
Знаю, мовчи. Але як би там не було,
я не доклав зусиль. Не виклався на повну.
Я не зміг навіть здійснити її мрію побачити сніг.
- І я розбив її сердечко. - Неправда.
- Правда. - Знаєш що?
Забудь про пиво, я наллю тобі мескалю.
Так.
Думаю, Лусія була права.
Наші стосунки складалися добре такими,
якими вони були, на відстані.
Але я тиснув.
Я тиснув, бажаючи зробити крок вперед,
і я все зіпсував.
Я не знаю, як поводитися з Лео. Коли я з нею, мені страшно,
бо знаю, що вона понад усе для Лусії.
Я не знаю, де ми зараз.
Як це ти не знаєш?
Серже, глибоко всередині, ми завжди знаємо. Твоє здоров'я.
Я ще такого не відчував.
Ти про що?
- Про це. - Скажи.
- Скажи, як є! Справжнє кохання. - Ось його.
- Справжнє... - У мене не було справжнього кохання.
Ось і все.
Я хочу з нею все.
Бути з Лусією, це наче...
умамі.
Умамі - це один із п'яти смаків, які наш язик може визначати.
Типу соленого?
Солодкого, гіркого,
але умамі відкрили пізніше.
Це сутність смачності.
Це твій вислів?
Японців.
Воно може впливати на кожен смаковий рецептор.
Воно довго не проходить
і хоча його складно описати, краще за все просто сказати,
що це - смакота.
Ось чому я ладний на все.
- Заради твого умамі. - Заради Лусії.
Так, заради умамі.
Ну, заради неї.
Заради Лусії.
Я готовий на все, аби бути з нею.
На все? Так а що плануєш робити?
Перетвориш усе місто на Північний полюс...
На все?
Хлопці!
Хто готовий допомогти своєму улюбленому шефові
склеїти маленьке розбите сердечко невеличким дивом?
Хто це може бути так пізно?
Мадам мер.
Нам потрібна допомога.
Всім?
Доброго ранку, моя маленька левице!
Час прокидатися.
Мамо, вже ранок?
Так. Поглянь, сонце зійшло.
Слухай, нам треба поговорити.
Про Санту.
Дзвоники дзвенять. Лунає всюди веселий передзвін.
Мамо!
Що таке, люба?
Це Санта зі своїми ельфами!
Ти про це збиралася мені сказати?
Так.
Кажи: «Хо-хо-хо»!
Лео! Ти склала іспит!
Північний полюс захищений магічними силами.
Тут приховані скарби Різдва.
Ось чому ми не впускаємо сюди будь-кого.
І не показуємо справжній Північний полюс.
Особливо коли до Різдва всього п'ять днів.
Ні-ні.
Але Санта був правий у всьому, що він нам про тебе розповідав.
І що ти їм сказав?
Правду, Лео.
Я сказав їм, що в тобі живе магія.
- Правда? - Абсолютна.
Жодних сумнівів.
Ти така ж чарівна, як і твоя мати.
Що там у тебе?
- Точно. - Що це?
КУПОН НА ДЕНЬ СПА
- Ні! - Дозвольте нам потішити вас.
Дякую!
А для мене ніякого сюрпризу нема?
Звісно, що є!
Хто тут готовий поїхати на справжній Північний полюс?
- Ні, цього не може бути. - Що це?
Люба!
Рудольф!
Ну, тут його кличуть Родольфо.
Я думала, він пішов.
Але магічні створіння завжди повертаються.
Я хочу на справжній Північний полюс!
Лео! Для тебе є телепатичне повідомлення. Готова приймати?
Так.
Прийнято!
Вау! А я можу знати, що сказав Санта?
Треба заплющити очі, щоб перенестися на Північний полюс.
- Саме так. Готові, дівчатка? - Так.
ВАС ВІТАЄ ПІВНІЧНИЙ ПОЛЮС
Санта! Санта тут!
Санто! Дивіться, дивіться!
Ми приїхали!
Як ти все це влаштував?
Магія. І допомога купи людей.
Звісно, ми працюємо. Зробімо фотографію!
- Хочеш, Санта все покаже? - Так.
ПІВНІЧНИЙ ПОЛЮС
- А як же я? - Мамо!
Візьміть мене на Північний полюс!
Я теж хочу.
Санто! Ходімо!
Цей, наприклад. Для кого він?
- Це лакмусовий дах, як чоботи Лео. - Я ще не закінчила.
Добре.
Впевнений, що хочеш це зробити?
Відпусти, мамо. Санта обожнює літати.
Він фанатіє від висоти.
- Я так не думаю. - Я тобі кажу.
Він літає на санях, лазить по димарям,
любить повітря так само, як ти, мамо.
Точно.
Впевнений?
Час скуштувати повітря.
Точно. Розпалимо це полум'я. Раз, два...
Молодець!
Північний полюс дивовижний!
Ти ще не бачила найголовнішого.
Є ще щось?
Привіт! Ми чекали на вас.
Де ми?
Це відомий будинок із печива.
Якось ти хотіла вивісити такий на балконі.
Ти пам'ятаєш!
Як я міг забути? То був великий подарунок.
Але в Мехіко печиво пропадає на вулиці.
- Ти не забув! - Звичайно.
- Підемо? - Давай.
Ходімо, люба.
Це печиво?
- Ні. - Ні!
Ні, люба, це не можна їсти. Не чіпай.
Це наче археологічні розкопки, обережно.
Точно. Цьому печиву більше тисячі років.
Так, воно як наша різдвяна спадщина.
- А всередину можна? - Звісно.
- Авжеж, пішли? - Ходімо.
Мамо, це найдивовижніше, що я колись бачила у житті.
Дивися.
Тут, Лео, саме тут
я фотографуюся з дітьми з усього світу.
Не пам'ятаю, чи казала я тобі, але я - твоя найбільша фанатка.
Я серйозно. Розумію, що всі діти так кажуть, але в мене це по-справжньому.
Я думаю, ти найкращий. Дякую, що ти такий дивовижний!
Чому ти вважаєш мене дивовижним? Бо я приношу подарунки?
Ну, так, це дуже круто.
Але я хотіла зустрітися з іншої причини.
Найдивовижніше, що ти зробив, було моє народження,
бо то було мамине різдвяне диво.
Подякуй йому за моє народження.
Давай, мамо! Забула? Ми маємо бути вдячними.
Добре. Дякую, Санто!
За що?
За...
здійснення моєї мрії.
Мама розповідала, що я народилася завдяки тобі.
Ні, я не зовсім так казала.
Ні, так. Я - різдвяне диво.
Мені не потрібен був тато, бо в мене був ти, Санто.
Час для масажу?
- Ходімо в спа. - Ні.
- Так. - Ні.
Так. Я йду. Бувайте!
Чому в тебе немає дітей?
Ну, з багатьох причин.
Я не знаю. Я ніколи не думав, що це можливо.
Чому ні?
Через мою роботу.
Вона забирає в мене дуже багато часу,
а мені подобається моя справа, ось і все.
Що ще?
Ну, коли я був маленьким...
У мене не було середньостатистичної сім'ї.
Розумієш? Тобто моя не була типовою.
Тато, мама, інші родичі.
У мене теж, але це ні добре, ні погано.
Це просто те, що отримує кожен із нас.
Ти сказав, з багатьох причин. Назвав лише дві.
Так.
Я розкажу тобі секрет і буду дуже відвертим.
Я ніколи по-справжньому не кохав, поки не зустрів твою маму.
А ти так і не змінив свою думку?
Щодо того, щоб мати дітей.
Чи є хоч одна крута дитина, яка тобі подобається?
Йди до мене.
Моя Лео.
Те, що ви зробили, було...
- дивовижно. - Так, правда.
Вони нам так допомогли, це просто неймовірно.
Так.
Ну що?
Ти розкажеш мені,
чи й далі будемо дурнів валяти?
Ні, я розкажу.
Я пам'ятаю цю історію з казкою, наче це було вчора.
Лео була ще маленькою,
десь рочки три, мабуть, і ми були на різдвяній вечері.
Вона витріщалася на дівчинку, яка була там із батьком.
Потім підійшла, стиснула мені щоки маленькими ручками
та запитала, хто її батько.
І ти сказала, що це Санта?
- Звісно, що ні. - Я пожартував.
Авжеж ні! Як ти міг таке подумати?
Я сказала,
що не всі родини в світі складаються з мами й тата.
Сказала, що в нашому випадку, це лише ми з нею,
і саме тому ми унікальні, особливі.
Я не могла сказати, що я навіть імені її батька не пам'ятаю.
Тому краще, що спало на думку...
Це пояснити, що вона - найбільший подарунок мені від всесвіту.
І потім вона запитала,
чи не Санта відправив її до мене...
а мені легше за все було погодитися.
З тим, що вона була різдвяним дивом. Що моє найбільше бажання було здійснене.
У той період померла моя мама, тому в нас обох були розбиті серця.
Щоночі, лягаючи спати, вона змушувала мене обіцяти...
що я ніколи її не покину.
І що завжди будемо лише ми вдвох...
перед світом і проти світу.
Лу, я...
Я справді уявлення не маю, що таке бути матір'ю.
І можу лише здогадуватися, як тяжко виховувати її самостійно.
Але в одному я певен точно:
все, що ти робиш для Лео, -
це доказ твоєї безумовної любові до неї.
Так.
І ти чудово справляєшся.
Справді так думаєш?
Вона виросте, знаючи, що ти завжди будеш поруч,
незважаючи ні на що,
все робитимеш заради неї.
Агов! Воно схоже на картон, а не...
Я хочу зробити це. Це було б чудово.
Бачиш? Я в захваті.
Це неправда.
- Борошно на сніг схоже! - Борошно!
- Борошно - це ключ. - Додай борошна!
- Як додаємо борошно? - Як сніг!
ПОВІДОМЛЕННЯ З РОБОТИ
- Ось, спробуй. - Так, для мене.
Бунюелос?
Ні, люба. Тримайся, бо ти не повіриш.
Ми робимо хліб-бріош із матчею. Ну, не можу сказати французькою.
Ні, сьогодні - день розваг
і божевільних занять із сім'єю.
Готова відправитися в нові різдвяні пригоди?
Як щодо веселих занять, що не стосуються Різдва?
Тепер ти, Леон.
Та, що мені потрібна!
Твоя черга.
Я - пас.
Ні, так не можна.
- То мені брати? - Звичайно.
Знову?
Впевнений, що не вистачить з тих, що є?
Ну, це просто...
Я... Це стратегія.
Переважно.
Що? У тебе купа джокерів.
Як це тобі не вистачає?
Санта що, не вміє грати в «Руммі»?
Ні, якщо чесно, не вмію.
Не можу повірити. Пограємо в щось інше?
Ну, не знаю. Шаради там, може? «Вгадай хто»?
«Країна цукерок»!
«Уно», карти?
Ні, я не знаю жодної гри, про які ти кажеш.
- Ніколи не грав у жодну. - Не вірю.
Я - єдина дитина. Кузенів немає.
Бабусі з дідусями ніколи...
Це в мене таке вперше.
Що я відчуваю себе частиною родини.
- Санто. Ми навчимо тебе. - Так!
Де тут джокери?
Ось!
Звичайно!
Бачиш? Більшість вважають, що секрет у пухнастості,
але це не так.
Найголовніше тут - температура...
- Та час. - Та час.
- Вони готові? - Ще ні.
Я ж попереджав, що для моєї єдиної жахливої страви
я маю власну технологію.
- Зараз? - Ні.
Ще ні.
Але майже. Готова?
Ось, обережно, не обпечися,
покладемо його в тортилью.
Не чіпай.
- Ось так. Витягаємо палицю. - Ось воно.
Витягаємо палицю.
І закручуємо тортилью.
Ось так!
Тепер головний етап. Знаєш який?
- Який? - З'їсти все.
Це найкраща гидотна страва.
Де ти навчився робити кесадільї з маршмелоу?
Скажімо так: у минулому житті.
До того як став Сантою?
Типу того.
Розповіси?
Я не проти, якщо казка не про Північний полюс.
Або магію. Або про те, як бути Сантою.
Перша лапка.
А тепер давай сюди свою другу лапку.
Тобі складно, мамо?
Що саме, люба?
Зустрічатися з Сантою.
Ну, коли ти про нього не знала, так, було складніше.
Ти боялася мені сказати?
Чому?
Просто завжди були тільки ти і я.
- Проти всього світу. - Так!
З ним, думаю, ми можемо скласти команду з трьох.
Правда так думаєш?
Серйозно?
Як думаєш, Санта поїде з Північного полюсу, щоб жити з нами?
Не знаю.
- Можемо його запитати. - Ти б цього хотіла?
А ти хочеш цього...
тому що він - Санта?
Ні.
Чому тоді?
Бо ти частіше смієшся, коли ти з ним.
- Мамо, я схожа на Санту? - Схожа.
Це магічна генетика.
Підемо?
Ні! Я тебе наздожену, Лео.
- Я допоможу. - Тисни. Ось.
Привіт! Як справи?
Так, ми у відпустці, і тут поганий зв'язок.
Так, Алехандро розповідав у двох словах.
Так.
Що таке?
Ні, я із задоволенням. Авжеж.
Відправлю все сьогодні. Зустрінемося в понеділок, обговоримо.
Чудово. Відмінно.
Що ми виграли?
- Власний ресторан! - Що?
- Ура! - Не може бути!
Вітаю!
Так, прощавай, курорт.
Інвестори хочуть відкрити зі мною ресторан.
- Вітаю! Ти заслуговуєш на це. - Дякую!
Так.
- Треба негайно їхати. - Куди?
- У місто, зустрітися з інвесторами. - Його там відкриють?
Не знаю, я не питав. Вони типу в Енсенаді,
але хіба це не те саме?
Якщо поїду зараз, буду там до світанку, до відкриття ринку...
Ти ж не проти, так? Ви можете повернутися завтра.
Так і зробимо. Хай там як, побачимося в місті.
Ти зникла саме тоді, коли я на порозі розриву.
Я знала, що ця сімейна ідилія ненадовго. Подзвони, це терміново.
Ненавиджу Різдво.
Я теж.
Хіба ви не...
Підробіток.
Нап'ємося пуншем?
З чого?
З алкоголю.
Можливо, запитання прозвучить трохи тупо, але вся ця історія
із взаємовідносинами між людьми явно не моя сильна сторона.
Чому для тебе це така проблема, що вони поладнали?
Тому що...
Лео не треба прив'язуватися до людини,
яка може зникнути з нашого життя...
наче блискавка.
Вітаю!
Вони зараз засвітять ялинку.
Так. І я нізащо в світі такого б не пропустив.
А мама?
Лусіє. Ти мені подобаєшся.
- Але тобі бракує трохи оптимізму. - Неправда.
Я сподіваюся на краще, а готуюся до найгіршого.
Що?
Будеш договорювати? Або ти просто пліткар?
Ну, бути готовим добре,
але секрет у тому, щоб просто жити, я думаю.
Шановні мешканці!
Для мене честь попросити Різдвяного діда,
відомого в усьому світі як...
Санта-Клаус!
- Я люблю Санту! - Я більше!
Попросимо його про таку люб'язність
засвітити нашу ялинку,
яка, кажучи відверто,
є найкращою ялинкою в моєму житті.
І все завдяки вам.
Санто!
Давай, Леон.
Запали Різдво.
Десять, дев'ять, вісім, сім, шість,
п'ять, чотири, три, два, один!
У мене нема страхування!
Вибач!
Дякую!
Ти не поїхав.
Яке може бути Різдво без Санти?
Але завтра мені треба поїхати.
Я маю захистити Лео.
Від чого?
Від тебе.
- Ти можеш ранити її сильно. - Я?
Або ти?
Ти не уявляєш, як складно бути матір'ю-одиначкою.
І чого це коштує бути родиною.
- Люди інколи помиляються. - Знаю.
- Але Лео завжди буде для мене першою. - Знаю.
Я була егоїсткою, коли дозволила вам зблизитися,
а тепер Лео має платити за мої...
Пошук власного щастя -
не егоїзм, бо коли в тебе все добре, у неї теж все добре.
Ти маєш жити і для себе.
Як це робиш ти?
Ти думаєш лише про себе.
Для Лео Різдво - найважливіша ніч року.
Ти й не подумав, що зруйнуєш все своїм від'їздом.
Лусіє, я не винен, що через тебе вона думає, що вона - різдвяне диво,
подарунок Санта-Клауса.
Ти правий.
Я наробила багато помилок,
і я не збираюся знову їй брехати.
Леон?
- Можна мені в твій намет? - Ні!
Дозволь пояснити.
Я - не різдвяне диво,
просто мене батько не хотів.
Я не хотіла, щоб тобі було боляче.
Все якраз навпаки.
Я люблю тебе більше за все у цьому світі.
Леон.
Я можу щось зробити, щоб тобі стало краще?
Я хочу додому!
Добре.
Справді не віриться, що ти їдеш ось так.
Лео скоро про це забуде.
Скоро?
Так. І ми маємо й далі спілкуватися.
Ти не розумієш. Її найбільша фантазія розвіялася,
втрачена вся довіра до мами.
Лу, я справді думаю, що ти перебільшуєш.
Тобі зараз здається, що це ніяк не виправити...
Ти й гадки не маєш, що я відчуваю...
бо Лео - не твоя донька.
Глибоко в душі я завжди знала, що це помилка.
- Пробач, що втягнула тебе в це. - Помилка?
Поясни, що ти маєш на увазі, бо зараз...
Що було помилкою? Брехня, яку ти розповідала доньці?
Чи наші стосунки?
Пробач мені.
Будь ласка, пробач, Серхіо, але так краще для всіх.
Будь ласка, Лу, не роби цього з нами.
- «З нами»? - З нами.
У тебе шанс всього життя, це робота твоєї мрії,
ти можеш відкрити власний ресторан, де забажаєш.
Точно. Тепер я зрозумів.
Справа не в тому, що Лео більше не вірить у магію.
Це ти в неї ніколи не вірила.
Хвилинку!
Заждіть секунду.
Ти знала, що кожна сніжинка унікальна?
Двох однакових не буває.
Вони всі особливі, просто як ти.
Я знаю, що розчарував тебе, але...
Я хотів подякувати тобі
за те, що ми познайомилися.
І знаєш що?
Ти...
це магія Різдва, левчику.
Залазь, люба.
Хочеш їсти?
А пити не хочеш?
Хочеш побути на самоті, Леон?
Коли ти припиниш грати в мовчанку?
Брехати - погано.
Та ще гірше казати, що робиш щось заради мене,
коли насправді ти просто боїшся.
Але я все роблю заради тебе.
Ти завжди кажеш, що треба визнавати свої почуття та казати про них.
Навіщо вчиш мене тому, чого сама не робиш?
Ти права.
Ти пробачиш мені?
І коли ти так подорослішала?
Люба. Ти виглядаєш чарівно.
А ти не дуже.
Ти плачеш.
Ну, це все алергія.
У тебе не було ніяких алергій на Північному полюсі.
Не було.
Але я нанесу макіяж і виглядатиму краще.
Молодці, що прийшли. Проходьте.
Чуєш, а ти не бачила...
де другий?
Лу!
- Що? - Другого не бачила?
Ось він.
Еміліо!
Він Ніколас!
Твоя донька більше за тебе схожа на маму-квочку.
- Лу! Є новини? - Що?
Пам'ятаєш Чепіну?
Не пам'ятаю.
Як ти можеш її не пам'ятати?
Вона - мати-одиначка, як і ти.
Вона ходить до групи підтримки. Ти теж туди ходиш?
Ні, мені не дуже-то вони цікаві.
Я скажу їй, щоб вона скинула тобі інформацію у фейсбуці.
Як ти там підписана?
Вона каже, що це алергія, але вона не припиняє плакати.
І з чого ти взяла, що в неї алергія?
Так.
Лусія Руіс Плієго.
Так, як звучить, так і пишеться.
Лусі, Чепіна каже, не може знайти тебе на фейсбуці.
Передайте, щоб не переймалася, я сама її знайду.
Чепіна Росас.
Її прізвище - Росас, не забудь!
Вперед!
Мені треба до Санти.
Що я казав щодо кухні? На кухню ніхто не заходить.
Ти не бачив Лео?
- Ні. - А Пію?
- Шефа. - Вона про Серхіо Санчеса.
Ресторан «Індіго» лише для дорослих.
Я не збираюся вечеряти. Передасте це Серхіо?
Будь ласка, зараз Різдво.
Добре.
О ні.
У тебе такий вираз обличчя, як у сестри, коли...
Ти брешеш.
Я справді не знаю.
Кажи, де моя донька та моя сестра,
або в тебе будуть серйозні проблеми.
Так.
- З Різдвом! - З Різдвом!
Вибачте, що вриваюся.
Серхіо.
Що ти тут робиш?
Якось ти сказала, що єдине,
що лякає тебе більше за розбите серце, - це два розбитих серця.
А я казав, що боюся висоти.
Коли ми тільки почали зустрічатися,
я не зовсім розумів, що це значить.
Але потім я зустрів декого...
дуже особливого...
хто змусив мене зрозуміти,
що більше за все я боюся
трьох розбитих сердець.
«Любий Санто, не знаю, чи є в мене ще час написати інший різдвяний лист,
або чи можеш ти розглядати цей як додаток до попереднього...
Мама вчила, що в цьому слові не треба "і".
Але зараз після нашої зустрічі мої бажання змінилися.
Я більше не хочу скейтборд. Точніше, я хочу,
та можу зачекати до наступного року.
А зараз я хочу попросити про інше.
Я хочу бачити маму щасливою.
Отже все, що я хочу на це Різдво,
якщо ви з мамою теж цього хочете,
щоб ми стали родиною».
Ти не мусиш зараз вирішувати.
Не поспішай, я...
я буду неподалік.
Серхіо, зажди!
Тітки привезли меренгу з Веракруса.
Ти казав, що ніколи не куштував.
Не знаю, можливо, ти захочеш залишитися та спробувати.
А ще, можливо, ти захочеш залишитися...
зі мною до кінця життя?
Бо ти робиш мене дуже щасливою.
І найкращий подарунок для моєї доньки...
щаслива мама.
І ти з цим справляєшся дуже добре.
Пробач мені. За все.
Дякую, що даєш нам ще один шанс.
Мені не потрібен час.
Що скажеш?
Наскільки я знаю, без повітря полум'я не буває. Так?
Мамо, це сніг?
Це - найкраще Різдво в історії!
Дякую, Санто!
Ні, він - Серхіо, мій хлопець.
Привіт! Приємно познайомитися, Лео.
Привіт, Серхіо!
Сонечко.
Чепіно, забудь. Не додавай її у групу.
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник Ганна Волошина