Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Milý Santo,
letos si od tebe
přeju k Vánocům...
RANDĚNÍ SE SANTOU
- U vás všechno v pořádku? - Neboj.
Jde to skvěle.
- Užívej si to. - Jsem hrozně nervózní.
Mám sociální fóbii a stres. Zruš to.
- Ani náhodou! - Snažně tě prosím!
Jen jdi!
Lidi jsou blázni.
Jsou to... muka!
Čirý masochismus.
- O čem to mluvíš? - O rande naslepo.
Domluvila mi ho tvá zlomyslná sestra.
Už skoro deset let nemáš vážný vztah, Lucío.
Promiň. Pravda někdy bolí, ale...
Píchla jsem se do oka.
Sama jsi mi říkala, že bys ráda někoho potkala
a překonala strach...
- To ze mě mluvil chlast. - Prostě s ním jdi na večeři.
Když ti nepadne do oka, nebudu naléhat. Sergio se k tobě hodí.
- Věř mi. - Fajn.
Zatím.
Znáš ty dny, kdy se nic nedaří a je to pořád horší a horší?
Třeba tohle.
Odešla jsem pozdě z domu. Nevěděla jsem, co na sebe.
A pak mi v autě odešla baterka.
Snažila jsem se zavolat taxi,
ale kvůli problému s bankou mi nefungovala karta.
A nakonec...
- To je v pořádku. Jen klid. - Normálně tohle nedělám.
Dobře jsem ten čas využil. Vážně.
Odpověděl jsem na e-maily a napsal pár zpráv.
Zavolal jsem tátovi, mámě a babičce.
Je mi to líto. Většinou nechodím tak pozdě.
Vlastně trochu jo.
Ale nikdy ne tolik.
Vážně se nic neděje.
Navíc jsi se trefila.
- S čím? - S outfitem.
- Je to ten nej... - Ne, vážně vypadáš skvěle.
Líbí se mi ten alternativní módní styl
se štítkem venku a tak.
Děláš si legraci?
Ne, nech toho!
Vyložila jsem karty na stůl.
Co na to říct? Jsem nemožná.
Zkusil bych to.
- Moji nedbalost? Nebo ten svetr naruby? - Víno.
Jistě. Na zdraví. Vždyť říkám, že jsem nemožná.
Na zdraví.
Bože.
Podle mého gusta.
- Víno? - Ne, myslím tebe.
Ty ses taky trefil.
Tahle restaurace...
je báječná.
Lhal jsem. Vlastně jsem dostal slevu a...
Teď vážně. Říkal jsem ti, že něco uvařím, a taky že jo. Pepe?
Promiňte.
Přines první chod.
Jistě, pane šéfkuchaři. Omluvte mě, paní.
Děkuji.
- „Šéfkuchař“? - Šéfkuchař.
Cože?
Ano, jsem vrchní šéfkuchař restaurací Indigo.
Většinou pracuju v letovisku Jalisco.
- Co děláš ty? - Jsem architektka.
To mě podrž. Já ani nenakreslím rovnou čáru.
Jsme si kvit. Já zase v troubě skladuju hračky. Plácneme si.
Jo.
- Takže? - Takže co?
- Povídej. - O čem?
O sobě.
Miluju oheň.
Já mám radši vzduch.
Oheň mě fascinuje od malička. Promiň.
Proto jsem rád v kuchyni. Otevři pusu.
Co je to za baštu?
Přesně takhle chutná oheň.
Zajímavé.
Jak chutná vzduch?
Vzduch? Jako svoboda.
Kde se to dá zakusit?
Zakusíš to 200 metrů vysoko
- na staveništi mezi lešením... - Ani nápad.
Bojíš se výšek?
Mám strach z výšek.
- To říkají všichni. - Všichni?
Myslíš svoje nápadníky?
- Tisíce. - Miliony.
Jasně, miliony. Kde je máš?
Utekli.
- Proč? - Protože...
jsem velmi zaměstnaná.
- A báli se výšek. - Jistě.
Já to s tebou zvládnu.
Nadechnu se vzduchu tisíc metrů vysoko.
Jak dlouho tu pracuješ?
Déle, než jsem plánoval.
Možná to zní jako klišé,
ale jednou bych chtěl mít vlastní restauraci.
- Jo. A co ti brání? - Obvyklý důvod. Peníze.
- Jo. - Ale pracuju na tom.
Investoři restaurací Indigo
- mi posílají tipy. - Bezva.
Líbí se mi to.
- Jo. - Jak jsi zapálený do toho, co děláš.
Ale ne...
Co takhle...
Slané, nebo sladké?
To není fér, protože...
- Proč ne? - Jde o správnou rovnováhu.
Švindluješ. Musíš odpovědět.
Co takhle horké, nebo studené?
Přijde na to.
- Na co? - Jestli jsem na pláži.
A na kterém pobřeží? Karibik, nebo Pacifik?
Pacifik. A ty?
Já? Jedině Pacifik.
- Půjdeme. - Na pláž?
Jsi vždycky tak impulzivní?
Ne.
Ale jsi tu ty.
Je to skvělé, ale...
Nemůžu.
- Nemůžeš jít na pláž? - Ne.
Nemůžu se vázat.
Dobře.
- Fajn? - Jo, v pořádku.
Vlastně je pro mě hlavní restaurace.
A žijeme každý v jiném městě.
Ano, vztahy na dálku málokdy fungují.
Ano.
Ale to neznamená, že se nemůžeme dobře bavit.
Naprosto souhlasím.
Lucío?
JDE O SPRÁVNOU ROVNOVÁHU LÍBÁM TĚ, LU
- Dobré ránko! - Ahoj.
- Nazdar, švagře.
Čau.
Čau. Ahoj, děťátko. Vzbudila se?
Spinkala dobře? Ptala se na mě?
Moc toho nenaspala.
Celou noc proplakala.
Byla jak na trní. Ptala se, proč ji máma nechala
trčet 12 hodin v téhle díře.
Vypadáš dobře, švagrová.
- Jsi samý úsměv. - Opravdu?
O tobě to říct nemůžu.
Vypadáš jako zombie, která houpá neviditelné dítě.
Spal jsi vůbec?
Potřebujeme se vyspat osm hodin v kuse.
Radši dvacet čtyři.
- Podívám se, jestli je vzhůru. - Dobře. Počkej!
Jaké bylo rande se Sergiem? Vzali jste to hopem, nebo...
Ne!
- Chci znát detaily. - Ne, sklapni!
Musíme to oslavit.
Měj slitování. Chci taky zakusit, jaké to je žít.
To byla podpásovka.
Je to pravda, drahý.
Za to můžeš ty.
Dobré ráno, ty moje divoško.
Budíček.
Ještě pět minut.
Ne, už je pozdě, Leon.
O čem se ti zdálo?
Byly Vánoce a koťátko mě probudilo polibkem.
A o čem ještě?
Byl to dárek od Santy a všude ležel sníh.
Stejný sen jako vždycky.
- Je sobota! - Je pátek, Leon.
Nemám hotové úkoly.
To je zlé.
Bolí mě bříško!
Jenom máš hlad. V tašce máš oběd.
Musíš jít do školy, Leon.
Ale napřed nasaď parohy.
Víš, že to není možné.
Proč ne?
Nechci být za blázna.
Je pozdě, Leonoro, nestihneme to.
Zpívej, mami!
Leo...
Prozpěvuju si na oslíkovi
Můj oslík pádí klusem
Jestli mě uvidíš, jestli mě uvidíš
Cestou do Betléma
Buď hodná, Leon. Ano?
- Tak zatím, drahoušku. - Tak zatím.
SERGIO: Ahoj Lucío! Jak se vede?
Jó!
Haló?
Změnil jsem si let.
Přeskočilo ti?
Než odjedu, musím ti vrátit svetr.
Aby ti nebyla zima.
Pío, přijdu o 20 minut později,
ale v žádném případě jí neoblékej kostým, protože...
Pío! Ne, bude nám to trvat déle,
- chápeš? Nebude to 20... Ano. - Ne!
- Půl hodiny. - Nesmysl, 20 minut.
- Hej! - Hej.
- Co je s tebou? - Změním si let.
- To už jsi udělal čtyřikrát. - Ještě jednou.
Ne, dcera má vánoční besídku.
- Ne. - Půjdu s tebou.
Jdu s Leo.
- Rád ji poznám. - Ne.
Proč ne?
Žijeme v různých městech a nemůžeme se vázat.
Ale já vím, co chci.
Tebe.
- Ale já nabízím dvě v jednom. - Myslíš, že to nevím?
Něco mě napadá.
Jestli za rok touhle dobou tohle...
Tohle?
Jestli to zůstane stejné,
slibuju ti VIP místo
na bezva moderní vánoční besídce
mexických základních škol.
Platí.
DESET NEJLEPŠÍCH RESTAURACÍ V MEXIKU
Vidíš? Je to bezpečné.
Fotku!
- To nedám. - Tvař se!
Sýr!
Pojď.
Vyfotíme se. Úsměv.
- Už ses rozmyslela? - Ano.
Ne. Počkej, mami. Vymažu to.
Jak to, Leon? Vánoce jsou za týden.
Nemůžeš to pořád měnit.
Já vím.
- Hotovo. - Ukaž mi to.
Píše se takhle „skateboard“?
Ano, správně.
- Na konci není „T“? - Ne, „D“.
Mrkneme se.
„Milý Santo, letos si k Vánocům přeju:
„Za prvé skateboard bez ‚T‘ na konci.
„Za druhé, chci se setkat s tebou, s opravdickým Santou.
„Za třetí, ať padá sníh jako ve filmech. A ještě ta další věc, o které víš.“
Jaká „další věc“?
Leon, říkala jsem ti, že psa mít nemůžeme.
To není ono.
- Ani kotě. - To není ono.
Co tedy?
Podívejme, napsala mu přílohu.
Co je to příloha?
- Když něco přidáš k dopisu. - S tvrdým „y“?
Ne, s měkkým. Mrkneme se.
„Ať je máma pořád se mnou. Navždy spolu.“
To je tvoje přání?
Navždy spolu, mami.
Slibuješ?
Slibuju.
VESELÉ VÁNOCE
Těšíme se, že budeš rapovat jako loni,
převlečená za soba Rudolfa.
To nebyl rap a letos nejdu za soba,
ale děkuju.
Roztomilé! Ale proč jsi převlečená za ducha?
Jsem duch Vánoc, paní. Tohle není Halloween.
Tohle je třetí nejdůležitější den v roce,
samozřejmě po Štědrém dnu!
Na druhém místě je Boží hod.
A na třetím místě je školní vánoční besídka,
kterou právě nacvičujeme. To byste měla vědět.
Leo! Zase letos rapuješ?
Ano, rapuju.
Dobrý den!
- Dobrý den! Kolik lístků? - Dva.
Opět se sestrou?
Ano, je skvělá teta.
Bezva!
- Děkuji, hezký zážitek. - Díky.
- Nashle! - Nashle!
Je čas odebrat se na kutě.
A zalézt pod peřinu.
Je mi zima.
Zima? Santovi by tady bylo horko.
Copak nechceš, aby padal sníh?
Ano, ale nelíbí se mi tahle nová postel.
Proč?
Někdy máme z nových věcí trochu strach, ale...
- Jsme statečné! - Přesně tak!
A víš, že u mě v ložnici straší.
- To není pravda. - Ale je.
Ze zdi se ozývají takovéhle zvuky...
To je chrápání!
Kdepak. To je lví řev!
Řekni mi ten příběh.
- Který? - O mně.
- Před mnoha, mnoha lety... - Před kolika?
Před sedmi.
Fanynka omáčky chamoy a dobré hudby...
- To jsi ty. - Ano, poprosila jsem Santa Clause
o tu nejúžasnější a nejbáječnější dceru,
největší zlatíčko na celém světě na věky věků.
- To jsem já. - Ano.
To přání vyšlo od srdce,
ne z rozumu.
Fanynka chamoy totiž ještě nevěděla, že chce být mámou.
Byla roztržitá?
Ano, tak nějak to bylo.
Ale i když byla roztržitá,
fanynka chamoy v tu noc...
pohlédla Santovi do očí
a stal se zázrak Vánoc.
Narodila jsem se.
Ano, o devět měsíců později.
Díky Santovi.
Ne, díky mně.
- Ale taky... - Hezky spi.
SERGIO: Překvápko. Vykoukni z balkonu.
Sergio!
Nesu ti oheň!
Co tady děláš?
Předal jsem povinnosti kuchaři a napadlo mě...
udělat tohle.
A taky tohle.
- Ne. - A víš co ještě?
Leo spí.
Měl jsi být v práci. Co tady děláš?
Mám dva týdny volno. Překvapení!
Veselé Vánoce, poklade.
Ale tady ne.
Žádala jsi mě o rok, Lu. Právě uplynul.
Už se nechci dál schovávat.
Nepřeháněj. Nikdy ses nemusel schovávat.
Mami, zloděj!
Ne! Já jsem...
Je to...
- Jsem... - Je to můj kamarád.
Ty žádné kamarády nemáš, mami.
Jo, to je pravda.
Je to můj...
přítel.
Cože?
Ne, miláčku.
Miláčku! Leo, nic se neděje.
Miláčku!
Všimla sis, kdo je můj přítel?
Je to...
Podívej se! Je to Santa Claus!
Co?
Ano...
Santa není tak ošklivý.
Je totiž... v utajení.
- Proto vypadáš tak nudně? - Ano.
Ano, je to přestrojení.
Takhle se přestrojuju, když odjíždím ze severního pólu.
Vypadám jako ošklivý, nudný
a trapný chlap.
Pověz jí pravdu.
Že chodíš s člověkem,
který se ani náhodou nenarodil na severním pólu.
Santa se nenarodil na severním pólu. Pochází z Turecka.
Ale Leo to pochopí.
- Můžu? - Jistě, poslužte si.
Pepe, právě jsem ochutnal lahodné escamoles.
A to ještě není sezóna.
Až půjdu do restaurace, přinesu ti je.
- Copak nemáš dovolenou? - Jo, to mám.
- Ale je to má práce. - Jo, žiješ tím.
- Je to můj život. - Jistě. Proto nám to klape.
Protože naše světy jsou oddělené.
Pravidla se můžou změnit. Vážně.
Víš, co mě děsí víc než zlomené srdce?
- Co? - Dvě zlomená srdce.
A to Leo neudělám.
Radost tomuto světu
Přichází Pán
Nechť Země přijme svého krále
Co to bylo za nápad, říct Leo,
že tvůj přítel je Santa?
Nevím. Byla jsem v úzkých. Nic jiného mě nenapadlo.
Lucío, choď si s přítelem, klidně jich měj 20,
ale nelži jí.
Stačí, že si o sobě Leo myslí, že je zázrak Vánoc.
Já vím. Není lehké být sólo matka.
Jasně. Musí pochopit,
že kolem ní nekroužíš jako družice.
Neviděla jsi toho druhého?
Koho?
Nica, Emilia...
Támhle je!
Druhá výzva.
Připraveni? Brzy zazní třetí výzva.
Moc se těším, protože jsem pozvala tátu,
mámu, strýce a sestřenici. Co ty?
Mámu, tátu a brášku v mámině bříšku.
A co ty, duchu? Koho jsi pozvala na besídku?
Mámu a tetu.
Proč nikdy nepřijde tvůj táta?
Některé rodiny jsou jiné.
Já mám třeba dvě mámy.
- Leo, taky máš dvě maminky? - Ne.
Dva tatínky?
Ne.
Tak koho?
Mám mámu a...
Jejího přítele.
Je to Santa! Santa Claus!
Kdo ti to napovídal?
- To se povedlo! - Jasně, Santa.
Cítíme se dobře, že?
Velmi dobře.
Mami!
Říkali mi, že lžu.
Pojď, miláčku.
Vysmrkej se. Pořádně.
Ještě říkali, že se Santou nechodíš
a že Santa neexistuje.
Je to pravda, mami?
Jsem tak nešťastná.
Zlomilo mi to srdce.
Jak ti můžu pomoct, aby ses cítila líp?
- Vezmi mě na severní pól. - Co?
Budu se cítit líp,
když pojedeme na severní pól na dovolenou k Santovi.
Pak uvidí, že nejsem lhářka,
a získám zpátky kamarády.
Přeju si to.
Vážně?
- Chceš, abych se potkal s Leo? - Ano.
- Ale má to podmínky. - Nevadí!
Musíš být Santa.
Ne. Žertuješ.
A pojedeme na dovolenou.
- Jasně, na severní pól. - Trefa.
Cože?
Nepojedeme na skutečný severní pól.
Budeme to předstírat?
Neřekneme Leo, že to není severní pól
a že jsme vlastně...
u tebe v letovisku.
- Nepřichází v úvahu. - Co?
Ne, nepojedeme tam.
Proč ne? Na fotkách to vypadá senzačně.
Úplně jak na severním pólu.
Je tam pravá vánoční atmosféra.
Proto tam v tuhle roční dobu nejsem.
Vážně, Lucío.
- Nezdá se ti, že je to trochu moc? - Ne.
- Lu. - Možná trošku.
Vím, že je to šílené, ale je to dobrý způsob,
jak spolu navážete kontakt.
Chápeš?
Dejme tomu čas, a uvidíme, co se stane.
Co na to říkáš?
- Ne. - Prosím.
Ne.
- Prosím. - Tak dobře.
Jsi jednička.
Ne, nejsem. Jenom jsem hrozně zamilovaný.
- Klasický Santa? - Ne, jinak.
Jak?
Z tohohle můžeme udělat pytel...
Pojďme na to. Myslím...
Změřte to tady nahoře dobře. Má široká ramena.
VYZVEDNOUT LEO
Musím jít.
- Když uděláš tenhle pohyb... - Ne...
...bílé vousy a vlasy.
Už je tady!
Santo, tohle je Leo,
nejúžasnější, nejbáječnější dívka,
moje největší a jediná láska na celém světě na věky věků.
Leo, dovol mi oficiálně ti představit
světově proslulého
Santa Clause, známého také jako Papá Noel.
Ale poslyš...
Kde jsou?
Kdo, miláčku?
Donner, Blitzen, Vixen, Cupid, Comet, Dasher, Dancer, Prancer a Rudolf?
Tvoji sobi!
Utekli!
Ano!
- Pohádali jsme se. - Ano.
A...
- A... - A?
A naštvali se.
A co Rudolf?
Rudolf ze všech nejvíc.
Úplně mu zrudnul nos. A seknul s tím.
- Jak, „seknul“? - Odešel.
- Navždycky? - Je to tak.
Ne, počkej.
Kouzelná stvoření nezmizí navždy.
Miláčku, jistěže ne.
- Jistěže ne. - Ne, zlato.
- Ještě máš čas utéct. - Fajn.
Jsem připraven.
Vítej v Leonině životě. Děkuju.
Mami, pusť tu „splašenou“ písničku.
- Která to je? - Uvidíš.
S tebou jsem přistála na měsíci
Jsem celá bez sebe, je to tak
Cítím pevnou půdu pod nohama
S tebou jsem úplná Jsi moje druhá půlka
Miluju tě Beze slov
Tohle není sen Jsi má lepší polovička
Zastav! Piñaty!
ŠŤASTNÉ A VESELÉ
Zavři oči, Leon.
Projedeme bránou na severní pól.
Už!
Tohle nevypadá jako severní pól.
Kde je sníh?
Globální oteplování.
- Ale můžeš spustit sníh, že? - Ano.
Podívej, Leo! Támhle je Santova bouda.
BOUDA
Tady vaří jenom pozole.
Ale je to tvá bouda, Santo.
Ano. Nejhorší pozole.
To je jedno. Mrknu se, jestli mají místo.
Hned jsem zpátky.
Dobrý den. Máte volný stůl?
- Vítejte v Boudě. - Díky.
Pro jednoho?
Ne, vlastně pro tři.
A měla bych k vám velkou prosbu.
Řekla jsem své dcerce,
že chodím se Santa Clausem a že jsme na severním pólu.
Až sem přijdou,
chtěla bych vás poprosit,
ať ho pozdravíte jako Santu.
- Vašeho přítele? - Prosím.
Je ještě malá a hodně to prožívá.
Podvody jsou v rozporu s naší firemní kulturou.
Dobře.
Kolik, ty lotryně?
Leo, chodíš ráda do školy?
Nikdo nemá rád školu.
Myslela jsem, že Santa děti zná.
- Jsi v pořádku? - Proč neodpovídáš?
Santa má přece telepatické schopnosti.
Babička mi říkala, že Santa naslouchá dětem
ve svojí mysli.
No, vlastně...
- Vlastně... - Co?
Není to tak jednoduché.
Těší mě, že jste zavítal do naší boudy, Santo.
Nejste šéfkuchař z Indiga?
Co jste otevřeli, ubylo nám hostů.
Je to Santa.
Promiňte.
Jde o to,
že mi chodí dopisy od dětí z celého světa.
A musím si je přečíst. Malý moment.
Ne, to je moc sladké, díky.
Nechte je pro ni.
Děkuji.
Je v tom kravské mléko, že?
Domácí mandlové mléko nemáte?
Ne? Děkuji.
- Ne. - Pro mě.
Fajn.
Santa nedokáže strávit laktózu.
Kde jsme skončili?
Chci tu mít spoustu světélek.
Blikající světélka,
jako o Vánocích.
Spolehněte se, paní starostko.
Santa se nadlábnul.
Omluvíš mě na chvilku?
Pojď sem.
Můžeš přestat s tou ironií a začít se víc snažit?
- Snažně tě prosím. - Promiň.
Snaž se.
Dobře.
Bude se skvěle bavit.
Leo!
Hej, holčičko, slez dolů!
Leo, stůj!
Naše město bude nádherné!
Poslyšte.
- Už mám pro vás dárek. - To jste nemusela.
Dávej pozor!
Lucío!
Leo!
Ne...
Nechte ty dveře natřít.
- Jakou barvou? - Nevím.
Dívej se na cestu, dítě.
- Carlitosi! - Jsi v pořádku?
Děvčátko, není ti nic?
Miláčku!
- Madam... - Promiňte.
- Jsi v pořádku? - Leo.
Šéfkuchaři.
Mrzí mě to, paní starostko.
Nebojte. Nic se nestalo.
Jste vždy tak laskavý a sluší vám to.
- Tohle už nedělej. - Ano...
- Je v pořádku? - Ano, jistě. Půjdeme?
- Ano, je... - Ano.
- Děkuji. - Na shledanou.
Pojďme.
Mám ti pomoct?
Ne, díky, mám vlastní metodu.
Pojď ke mně, drahoušku.
Zavřu...
Mami!
Ty nespíš, Leon?
Musím ti říct něco moc důležitého.
Co se stalo, Leon?
Nechci tě zarmoutit, ale musíme odejít.
- Proč? - Upřímně,
myslím, že ten muž není Santa
a že tohle není severní pól.
Nebuď smutná, ale ten muž nás obě obelstil.
Ale mám plán.
Radši bys ho už neměla líbat,
ani žádného jiného muže.
Nejlíp uděláš, když budeš spát každou noc se mnou.
- Poslyš, Leon... - Mami.
Podle mě je to Grinch.
Snaží se nás rozdělit a navždy zničit Vánoce!
Chci, aby byla Leo nejšťastnější dívka na světě.
Ale nevím, jak to napravit. Nic mě nenapadá.
Vím, jak na to.
Řekni jí pravdu.
Ne.
- Dřív nebo později jí to dojde. - Je příliš brzy.
Byl to hrozný nápad od samého začátku.
Ani trochu ses nesnažil. Samozřejmě to nemohlo fungovat.
Ale neboj, zítra jí povím pravdu.
ZAVŘENO INDIGO
Tavo, černé pivo, prosím.
Hned to bude. Černé pivo pro... Serge?
Vypadáš divně. Máš něco...
Vypadáš nějak staře, příteli.
Na zdraví.
Špatný den?
Špatný týden?
Špatný měsíc?
Špatný rok?
Vlastně ne.
Prožil jsem nejlepší rok v životě.
Tak o co jde?
Já to věděl, drahý Sergi. Jsi zamilovaný.
Paráda, Sergi.
Konečně! Ženy na tobě můžou oči nechat,
a ty k sobě žádnou nepustíš.
Kam?
Jak to myslíš, „kam“? Do svého srdce.
No tak.
Pracuju s tebou už léta, znám tě.
Je to pro tebe těžké.
Tahle žena musí být opravdu výjimečná.
Taky že jo.
Ale nevím, co se stalo.
Jak to, že to nevíš? To mě zajímá.
Pivo platím já.
Chci udělat dojem na její dceru, Leo.
- Předstírám, že jsem Santa Claus. - A proto jsi... Jasně.
Nic mi neříkej, ale vlastně
jsem se vůbec nesnažil. Mohl jsem udělat víc.
Nedokázal jsem jí splnit přání, aby napadl sníh.
- A zlomil jsem jí srdíčko. - To přece ne.
- Ale ano. - Víš co?
Zapomeň na pivo, naliju ti mezcal.
Jo.
Myslím, že Lucía měla pravdu.
Náš vztah se vyvíjel dobře,
pomalým tempem, na dálku.
Ale já jsem naléhal.
Naléhal jsem a chtěl to posunout o krok dál.
A zkazil jsem to.
Nevím, jak se chovat k Leo. Když jsem s ní, bojím se,
protože vím, že je pro Lucíu tím nejcennějším.
Nevím, na čem jsme.
Jak to můžeš nevědět?
Sergi, v skrytu duše to vždycky víme. Na zdraví.
Nikdy jsem tohle necítil.
Co přesně?
- Tohle. - Řekni to.
- Pověz, jak to je! Pravou lásku. - To je ono.
- Pravou... - Nikdy jsem necítil pravou lásku.
To je ono.
Chci být pořád s ní.
S Lucíou jako bych ochutnával...
umami.
Umami je jedna z pěti chutí, které rozpoznává náš jazyk.
Jako slané?
Sladké, hořké,
ale umami byla objevena později.
V ní spočívá lahodnost.
Na to jsi přišel ty?
Japonci.
Dokáže zasáhnout každičký chuťový pohárek.
Přetrvává dlouhou dobu
a i když se těžko popisuje, jednoduše se dá říct,
že je to lahodnost.
Proto jsem schopen čehokoliv.
- Pro tvoji mami. - Pro Lucíu.
Ano, pro tvoji mami.
Fajn, pro ni.
Pro Lucíu.
Udělal bych cokoliv, jen abychom byli spolu.
Cokoliv? Ale co máš v plánu?
Proměnit celé město v severní pól...
Cokoliv?
Kluci!
Kdo pomůže našemu oblíbenému šéfkuchaři
s trochou kouzel uzdravit zlomené srdíčko?
Kdo to klepe v tuhle hodinu?
Paní starostko.
Potřebujeme vaši pomoc.
Vy všichni?
Dobré ráno, můj lvíčku.
Je čas vstávat.
Už je ráno, mami?
Ano. Podívej, svítí slunce.
Poslouchej, musíme si promluvit.
O Santovi.
Rolničky, rolničky, kdopak vám dal hlas?
Mami!
Co se děje, miláčku?
Jde sem Santa se svými elfy!
Tohle jsi mi chtěla říct, mami?
Ano.
Řekni: „Ho, ho, ho!“
Leo! Prošla jsi testem!
Severní pól je chráněn magickými silami.
Tady jsou uložené vánoční poklady.
Proto sem nepouštíme jen tak někoho.
Ani neukazujeme opravdický severní pól.
Obzvlášť když zbývá pět dní do Vánoc.
Ne.
Všechno, co nám o tobě Santa řekl, byla pravda.
A co jsi jim řekl?
Pravdu, Leo.
Že jsi kouzelná.
- Opravdu? - Naprosto.
O tom není pochyb.
Jsi stejně kouzelná jako tvá máma.
Co to tam máš?
- Jo. - Co je to?
POUKAZ NA DEN V LÁZNÍCH
- Ne! - Budeme si vás hýčkat.
Děkujeme!
Pro mě žádné překvápko?
Samozřejmě že ano!
Kdo chce jet na výlet na opravdický severní pól?
- Ne, to nejde. - Co je to?
Zlato!
Rudolf!
Máme tady Rudolfa.
Myslela jsem, že s tím seknul.
Magická stvoření se vždy vrátí zpět.
Chci jet na opravdický severní pól!
Leo! Vysílám telepatickou zprávu. Jsi připravena ji přijmout?
Ano.
Přijata!
Bezva! Můžu vědět, co Santa říkal?
Abychom pronikli na severní pól, musíme zavřít oči.
- Přesně tak. Připravené? - Ano.
VÍTEJTE NA SEVERNÍM PÓLU
Santa! Santa je tu!
Santa! Podívejte!
Jsme tady!
Jak jsi to všechno dokázal?
S pomocí magie. A díky spoustě lidí.
Jasně, makáme. Vyfotíme se!
- Chceš, aby nás Santa provedl? - Ano.
SEVERNÍ PÓL
- Hej, a co já? - Mami!
Pozvi mě na severní pól! Honem!
Chci se podívat.
Santo! Pojďme!
Třeba tenhle. Pro koho to je?
- Střecha je lakmusová, jako Leoniny boty. - Ještě jsem neskončila.
Jistě.
Vážně si na to troufáš?
Nech ho, mami. Santa miluje létání.
Je velký fanda výšek.
- Ne, to bych neřekla. - Jasně že je.
Létá na saních, prolézá komíny.
Miluje vzduch stejně jako ty, mami, že?
Ano.
Jsi si jistý?
Je čas zakusit vzduch.
Přesně tak. Rozdmýcháme ten oheň. Raz, dva a...
Paráda!
Severní pól je úžasný!
Ještě jsi neviděla to nejlepší.
Ještě něco?
Ahoj! Čekáme na vás.
Kde to jsme?
Toto je slavný sušenkový domeček.
Jednou jsi chtěla nechat sušenku na balkoně.
Pamatuješ si to!
Jak bych mohl zapomenout? Byl to bezva dárek.
Ale v Mexico City sušenky venku nevydrží.
- Pamatuješ si to! - Úplně všechno.
- Půjdeme? - Pojďme.
Pojď, zlato.
To je sušenka?
- Ne. - Ne!
Ne, to není k jídlu. Nedotýkej se toho.
Je to chráněná archeologická lokalita.
Pravda. Tyhle sušenky jsou přes tisíc let staré.
Je to naše vánoční dědictví.
- Můžeme dovnitř? - Jasně.
- Jasně, půjdeme? - Jdeme.
Něco tak senzačního jsem ještě neviděla, mami.
Podívej.
Na tomhle místě
se fotím s dětmi z celého světa.
Možná jsem ti to ještě neřekla, ale jsem tvá největší fanynka.
Vážně. Určitě to říkají všechny děti, ale já mluvím pravdu.
Podle mě jsi nejlepší. Díky, že jsi tak úžasný.
Co se ti zdá úžasné? Že nosím dárky všem dětem?
Ano, to je super.
Ale já se s tebou chtěla sejít z jiného důvodu.
Tvůj nejúžasnější čin bylo to, že jsi mě přivedl na svět,
protože to byl mámin zázrak Vánoc.
Poděkuj mu, že mě přivedl na svět.
No tak, mami! Musíme projevit vděk.
Dobře. Děkuji, Santo.
Za co?
Za to...
že jsi vyplnil můj sen.
Máma mi říkala, že jsem se narodila díky tobě.
Takhle jsem to přesně neříkala.
Ano, říkala. Jsem zázrak Vánoc.
Nepotřebovala jsem tátu, měla jsem tebe, Santo.
Je čas na malou masáž.
- Pojďme do lázní. - Ne.
- Ano. - Ne.
Půjdu sama. Sbohem.
Proč nemáš děti?
Z mnoha důvodů.
Nevím. Nezdálo se mi to možné.
Proč ne?
Kvůli mé práci.
Moje práce je hodně časově náročná,
mám ji rád, a tak to prostě je.
Co dál?
Když jsem byl malý,
neměl jsem normální rodinu.
Rozumíš? Myslím typickou rodinu.
Tátu, mámu, a tak.
Já taky ne, ale to není výhoda ani nevýhoda.
To je nám každému přiděleno.
Říkal jsi „z mnoha důvodů“. Zatím to byly jen dva.
Ano.
Povím ti tajemství a budu hodně upřímný.
Dokud jsem nepotkal tvou mámu, nebyl jsem nikdy opravdu zamilovaný.
A ještě jsi nezměnil názor?
Že bys mohl mít děti.
Neexistuje ani jedno bezva dítě, které by se ti líbilo?
Pojď sem.
Ty moje Leo.
Dokázali jste...
- něco úžasného. - Jo.
Neskutečně nám pomohli.
Ano.
Poslyš.
Řekneš mi to,
nebo budeme dál dělat jakoby nic?
Ne, povím ti to.
Vzpomínám si na to, jako by se to stalo včera.
Leo byla ještě malá,
mohly jí být tři roky, a byly jsme na vánoční večeři.
Zahleděla se na holčičku, která tam byla s tatínkem.
Přišla ke mně, přitiskla ručky na mou tvář
a zeptala se, kdo je její otec.
Řekla jsi jí, že je to Santa?
- Jistěže ne. - Nedělám si legraci.
Samozřejmě že ne! Co tě to napadá?
Řekla jsem jí,
že ne každou rodinu tvoří máma a táta.
Řekla jsem jí, že u nás jsme to jenom ona a já
a že nás to dělá jedinečnými.
Nemohla jsem jí říct, že si jméno jejího táty nepamatuju.
Jak jsem nejlíp uměla...
vysvětlila jsem jí, že ona je největší dárek, jaký mi seslal vesmír.
A ona přišla s otázkou,
jestli mně ji seslal Santa,
a nabízelo se říct, že ano.
Že je zázrak Vánoc. Že se mi splnilo největší přání.
Tehdy mi právě zemřela matka a byly jsme obě zdrcené.
Každou noc před spaním jsem jí musela slíbit...
že ji nikdy nenechám samotnou.
A že budeme vždycky jen ona a já...
ať se děje, co se děje.
Lu, já...
Nemám ani ponětí, jaké to je být matka.
A můžu se jen dohadovat, jak těžké je být na to sama.
Ale jedno vím jistě.
Všechno, co pro Leo děláš,
dokazuje, že ji bezpodmínečně miluješ.
Ano.
A vedeš si fantasticky.
Myslíš to vážně?
Bude vyrůstat s vědomím, že stojíš při ní,
za všech okolností,
vždycky jsi tu pro ni.
Hej! To vypadá jako krabice, a ne jako...
Tohle chci. Bylo by to super.
Vidíš? Líbí se mi to.
To není pravda.
- Mouka jako sníh! - Mouka!
- Mouka je základ. - Přisyp mouku!
- Jak se sype mouka? - Jako sníh!
ZPRÁVY Z PRÁCE
- Tady, vezmi si. - Ano, pro moje.
To budou buñuelos?
Ne, zlato. Tomuhle vážně neuvěříš.
Pečeme briošky se zeleným čajem. Bohužel neumím francouzsky.
Ne, dneska je den pro zábavu
a rodinné skopičiny.
Jsi připravena na nová vánoční dobrodružství?
Co takhle dělat zábavné věci, které nesouvisí s Vánocemi?
Ber si, Leon.
To se mi hodí!
Jsi na řadě.
Vynechávám.
Ne, to nemůžeš.
- Beru jednu? - Jistě.
Zase nic?
Vážně z těch všech karet nic neposkládáš?
No, jde o to...
Je to... moje strategie.
Tak nějak.
Cože? Máš spoustu žolíků.
Jak to, že nic nevyložíš?
Santa neumí hrát Rummy?
Přiznávám se, že ne.
Tomu nevěřím. Zahrajeme si něco jiného?
Já nevím. Třeba Šarády? Hádej, kdo je to?
Candy Land!
Uno, karty?
Ne, žádnou z těch her neznám.
- Nikdy jsem žádnou hru nehrál. - To mě podrž.
Jsem jedináček. Nemám ani bratrance.
Moji prarodiče nikdy...
Je to pro mě úplná novinka.
Poprvé jsem součástí rodiny.
- Santo. My tě to naučíme. - Ano!
Které karty jsou žolíci?
Tyhle!
Jasně!
Hodně lidí si myslí, že záleží na nadýchanosti,
ale není to tak.
Nejdůležitější jsou správná teplota...
- a čas. - A čas.
- Jsou hotové? - Ještě ne.
Na svůj jediný příšerný pokrm
mám svou vlastní techniku.
- Už? - Ne.
Ještě ne.
Už to bude. Hotovo?
A teď opatrně, ať se nespálíme,
to nandáme doprostřed tortilly.
Nedotýkat se.
- A je to. Vyndáme klacek. - Tady to je.
Vytáhneme klacek.
A srolujeme tortillu.
Takhle!
Teď nastává to hlavní. Víš, co to je?
- Co? - Papání.
Tohle je nejlepší hnusné jídlo.
Kde ses naučil dělat quesadillu s žužu?
Asi v minulém životě.
Předtím, než jsi byl Santa?
Tak nějak.
Povíš mi o tom?
Nevadí, když to nebude o severním pólu.
Ani o kouzlech, ani o Santovi.
Jednu tlapku.
Teď mi podej druhou.
Je to pro tebe těžké, mami?
Co, drahoušku?
Mít za přítele Santu.
Dokud jsi o tom nevěděla, bylo to pro mě těžší.
Bála ses mi to říct?
Proč?
Vždycky jsme byly jen ty a já.
- Ať se děje cokoliv. - Ano!
S ním bychom mohly být tříčlenný tým.
Myslíš to vážně?
Opravdu?
Myslíš, že Santa opustí severní pól a zůstane s námi?
Nevím.
- Můžeme se ho zeptat. - Přála by sis to?
Ale přála by sis to...
protože je Santa?
Ne.
Proč tedy?
Když jsi s ním, tak se víc směješ.
- Mami, vypadám jako Santa? - Ano.
Říká se tomu magická genetika.
Můžeme?
Ne! Já tě dohoním, Leo.
- Pomůžu ti. - Stiskni tohle.
Co je nového? Jak se máš?
Ano, jsme na dovolené a je tu hodně špatný signál.
Ano, Alejandro mi něco říkal.
Ano.
O co jde?
Ne, s radostí. Jasně.
Dnes všechno pošlu. V pondělí to můžeme probrat osobně.
Dobře. Výborně.
Co jsme vyhráli?
- Mám restauraci! - Co?
- Ano! - Nepovídej!
Gratuluju!
Sbohem tomuhle podniku.
Investoři se mnou chtějí otevřít restauraci.
- Gratuluju. Zasloužíš si to! - Díky.
Jo.
- Musím hned odjet. - Kam?
- Potkám se ve městě s investory. - Tam se bude otvírat?
Nevím, neptal jsem se. Líbí se jim Ensenada,
ale na tom nesejde.
Když teď odjedu, do rána jsem tam. Než se otevře trh...
Nemáš s tím problém, že? Zítra můžete letět zpátky.
Takhle to uděláme. Zítra se uvidíme ve městě.
Zmizíš si, když se málem hroutím.
Vím, že nám to nebude v rodině klapat. Zavolej mi, je to naléhavé.
Nesnáším Vánoce.
Já taky.
Nejsi ty...
Melouch.
Nezajdeme na něco ostrého?
Co máš na mysli?
Alkohol.
Možná je to hloupá otázka, ale já se v těchhle
mezilidských vztazích příliš neorientuju.
Proč je takový problém, že spolu vycházejí?
Protože...
Leo by se neměla připoutat k člověku,
který může vmžiku zmizet...
z našich životů.
Vítejte!
Chystají se rozsvítit strom.
Ano. A já si to za nic na světě nenechám ujít.
A máma?
Lucío. Mám tě ráda.
- Ale chybí ti trocha optimismu. - Ne.
Doufej v to nejlepší, a připravuj se na nejhorší.
Co je?
Chcete něco dodat? Nebo jenom klevetit?
Je dobré být připraven,
ale hlavně je potřeba žít.
Drazí občané!
Je mi ctí požádat Papá Noela,
známého po celém světě jako...
Santa Claus!
- Miluju tě, Santo! - Zbožňuju tě!
Požádat ho, aby byl tak laskavý
a rozsvítil náš strom.
Je to jednoznačně
nejlepší strom, jaký jsme kdy měli.
A to všechno díky vám.
Santo!
Santa!
Do toho, Leonko.
Zažehni Vánoce.
Deset, devět, osm, sedm, šest,
pět, čtyři, tři, dva, jedna!
Nejsem pojištěná!
Mrzí mě to!
Díky.
Neodjel jsi.
Jaké by byly Vánoce bez Santy?
Ale zítra musím odjet.
Musím Leo chránit.
Před čím?
Před tebou.
- Můžeš jí hodně ublížit. - Já?
Nebo ty?
Nevíš, jak těžké je být sólo matka.
A co znamená být rodina.
- Člověk dělá chyby. - Já vím.
- A Leo pro mě bude vždy priorita. - Já vím.
Bylo to sobecké, že jsem se s tebou sblížila,
a Leo teď musí platit za mou...
Když hledáš své vlastní štěstí,
není to sobecké. Když je dobře tobě, je dobře i jí.
Musíš se starat taky o sebe.
Jako to děláš ty?
Myslíš jen na sebe.
Pro Leo je Štědrý večer nejdůležitější večer v roce,
a ty jí to klidně pokazíš tím, že odjedeš.
Nemůžu za to, že jsi jí namluvila, že je zázrak Vánoc,
dárek od Santa Clause.
Máš pravdu.
Udělala jsem spoustu chyb,
a už jí nebudu znova lhát.
Leon?
- Pustíš mě do svého stanu? - Ne!
Můžu to vysvětlit?
Nejsem zázrak Vánoc.
Můj táta mě prostě nechtěl.
Nechtěla jsem ti ublížit.
Právě naopak.
Ani nevíš, jak moc tě miluju.
Leon.
Co mám udělat, aby ses cítila líp?
Vraťme se domů!
Dobře.
Nemůžu uvěřit, že takhle odjíždíš.
Leo na všechno za chvíli zapomene.
Za chvíli?
Ano. A musíme spolu mluvit.
Nechápeš, že přišla o svou největší iluzi
a ztratila důvěru k mámě.
Lu, myslím, že přeháníš.
Teď se cítíš bezvýchodně...
Nemáš ponětí, co cítím,
protože Leo není tvá dcera.
V hloubi duše jsem vždy věděla, že je to chyba.
- Promiň, že jsem tě do toho zatáhla. - Chyba?
Vysvětli, jak to myslíš, protože...
Co bylo chyba? Že jsi dceři lhala?
Nebo náš vztah?
Odpusť mi.
Odpusť mi, Sergio, ale takhle je to pro všechny lepší.
Prosím, Lu, nekaž nám to.
- „Nám“? - Nám.
Tohle je tvá životní šance, vysněná práce.
Můžeš si otevřít restauraci, kde budeš chtít.
Jistě. Už tomu rozumím.
Nejde o to, že by Leo přestala věřit v kouzla.
Ty jsi v ně nevěřila nikdy.
Moment!
Jen vteřinku.
Věděla jsi, že je každá sněhová vločka jedinečná?
Žádné dvě nejsou stejné.
Jsou výjimečné, stejně jako ty.
Vím, že jsem tě zklamal, ale...
Chci ti poděkovat za to,
že jsem tě mohl poznat.
A víš co?
Ty...
jsi kouzlo, lvíček.
Nastup, zlato.
Chtěla bys něco k jídlu?
Nemáš žízeň?
Přeješ si být sama, Leon?
Kdy ukončíš bobříka mlčení?
Lhát se nemá.
Ještě horší je říkat, že něco děláš kvůli mně,
když máš strach ty sama.
Ale já dělám všechno pro tebe.
Pořád opakuješ, že musíme dokázat vyslovit své pocity.
Proč mě učíš něco, co sama neděláš?
Máš pravdu.
Odpouštíš mi?
Jsi najednou tak moudrá.
Miláčku. Vypadáš rozkošně.
Ty tolik ne.
Brečela jsi.
Mám jenom alergii.
Na severním pólu jsi žádnou alergii neměla.
Neměla.
Nalíčím se a budu vypadat dobře.
Jak milé, že jste přišli. Pojďte dál.
Hej, neviděla jsi...
toho druhého?
Lu!
- Co? - Viděla jsi toho druhého?
Tady je.
Emilio!
To je Nicolás!
Tvoje dcera je starostlivější než ty.
- Lu! Nic nového? - Cože?
Pamatuješ si na Chepinu?
Ne, nepamatuju.
Jak je to možné?
Je samoživitelka jako ty.
Navštěvuje podpůrnou skupinu. Chodíš tam taky?
Ne, já na tyhle skupiny nejsem.
Řeknu jí, ať ti hned pošle informace na facebook.
Jak si tě má vyhledat?
Říká, že má alergii, a bez ustání pláče.
Proč myslíš, že má alergii?
Ano.
Lucía Ruiz Pliegová.
Ano, píše se to, jak to slyšíš.
Luci, Chepina říká, že tě na facebooku nemůže najít.
Ať si nedělá starosti, teto. Najdu ji sama.
Chepina Rosasová.
Rosasová, nezapomeň to!
Běž!
Přišla jsem za Santou.
Co jsem říkal o kuchyni? Do kuchyně se nechodí.
Neviděl jsi Leo?
- Ne. - A Píu?
- Šéfkuchař. - Sergio Sánchez.
Do restaurace Indigo mohou pouze dospělí.
Já nejdu na večeři. Můžete to Sergiovi předat?
Prosím, jsou Vánoce.
Dobře.
Ale ne.
Tváříš se stejně jako tvá sestra, když ví...
Že lžeš.
Vážně nevím.
Řekni, kam šly má dcera a sestra,
nebo ti to spočítám.
Ano.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce!
Omlouvám se za vyrušení.
Sergio.
Co tady děláš?
Jednou jsi mi řekla,
že ještě víc než zlomené srdce tě děsí dvě zlomená srdce.
A já ti řekl, že se bojím výšek.
Když jsme spolu začali chodit,
nevěděl jsem, co to znamená.
Ale pak jsem potkal někoho...
skutečně výjimečného...
a pochopil jsem,
že ze všeho nejvíc mě děsí
tři zlomená srdce.
„Milý Santo, nevím, jestli není pozdě psát další vánoční dopis,
„nebo jestli to budeš brát jako přílohu k tomu předchozímu...
„Máma mě učila, že se to píše s měkkým ‚i‘.
„Ale po setkání s tebou se moje přání změnila.
„Už nechci skateboard, nebo vlastně chci,
„ale klidně počkám do příštích Vánoc.
„Napřed bych chtěla požádat o něco jiného.
„Chci svou mámu vidět šťastnou.
„Jediné, co si přeju k Vánocům, je to,
„ať si s mámou oba také přejete,
„abychom byli rodina.“
Nemusíš se rozhodnout hned.
Rozmysli si to, já...
budu opodál.
Sergio, počkej!
Tety přivezly z Veracruzu merengón.
Říkal jsi, že jsi ho nikdy neměl.
Možná bys mohl zůstat a ochutnat.
A možná budeš chtít zůstat...
po zbytek života se mnou?
Protože jsem s tebou moc šťastná.
A nejlepší dárek pro moji dceru
je šťastná máma.
A v tom jsi opravdu mistr.
Promiň mi to všechno.
Díky, že jsi nám ještě dal šanci.
Nepotřebuju čas.
Co na to říkáš?
Chápu to tak, že není oheň bez vzduchu. Správně?
Mami, ono sněží?
To jsou moje nejlepší Vánoce!
Díky, Santo!
Ne, to je Sergio, můj přítel.
Ahoj, rád tě poznávám, Leo.
Ahoj, Sergio.
Zlatíčko.
Chepino, odvolávám to. Do té skupiny s ní nepočítej.
Překlad titulků: Libor Zukal
Kreativní dohled Miroslav Kokinda