Downloaded from YTS.MX
NÁSLEDUJÍCÍ FILM OBSAHUJE POPIS SEXUÁLNÍHO ZNEUŽÍVÁNÍ NEZLETILÝCH,
Official YIFY movies site: YTS.MX
COŽ MŮŽE NĚKTERÉ DIVÁKY ROZRUŠIT.
Hodnoty amerických skautů
dávají mladým mužům jistou roli v životě.
Bylo to jiné. Byl to manuál.
Považoval jsem skauty za skvělou věc.
Opravdu.
Byl to Norman Rockwell. Představovali základní americké hodnoty.
Přehlídky na Den obětí války,
kde skauti nosili vlajky.
Byla to Amerika a vlastenectví.
Být skautem něco znamenalo.
A rozrostlo se to v největší mládežnický klub v Americe.
Možná nejslavnější mládežnický klub na světě.
Skautský zákon praví, že máte být důvěryhodní, loajální, ochotní,
přátelští, zdvořilí, laskaví, poslušní,
veselí, šetrní, stateční, upravení a uctiví.
Stavění stanů, táboráky,
opékání jídla na ohni, vyprávění příběhů.
Naučit se o sebe postarat,
naučit se vařit, rozdělat tábor,
rozpoznat rostliny, hlavně jedovatec.
Během letního tábora jste se naučili střílet z pušky
nebo z luku, naučili jste se postavit provazový most
a taky první pomoc.
Skauti pro mě představovali to nejlepší z Ameriky.
Ale měli jedno ošklivé tajemství.
Bylo to jen pozlátko,
které maskovalo velice nebezpečnou organizaci.
Dnes Američtí skauti,
jedna z největších mládežnických organizací v zemi,
požádala o ochranu před věřiteli.
Skauti čelí náporu žalob od mužů,
kteří tvrdí, že byli sexuálně zneužíváni svými vedoucími.
Některé případy jsou staré desítky let.
Více než 82 000 údajných obětí napříč generacemi.
Lidi musí pochopit, co se tam událo.
Den zúčtování pro Americké skauty.
Americká instituce v chaosu.
Američtí skauti podali návrh na konkurz.
Jde o nejrozsáhlejší případ zneužívání dětí v jedné organizaci
v dějinách.
Větší než jakákoli jiná mládežnická organizace,
větší než katolická církev, větší než Jižní baptistická církev.
Chtějí vědět, co se stalo. Chtějí, aby pravda vyšla najevo.
A chtějí vědět, kdo co ví,
kdy se to dozvěděli a co přesně se jim přihodilo.
Nechtějí čelit zlu, které se ukrývá uvnitř.
Ve skautu bují rakovina.
I po tom všem jsem to držel v tajnosti.
Nikdy jsem to nikomu neřekl.
Ani vlastním dětem.
HRDINOVÉ VÁLKY V IRÁKU
Jedno mi dnes poslalo zprávu.
„Jsem pyšnej na to, co děláš.
Vím, že to není lehký,
ale jsem na tebe pyšnej.“
Dnes mluvíme o hnutí za lidská práva.
Hnutí za občanská práva dětí
stojící proti jednomu z největších delikventů na světě, Americkým skautům.
USTOJÍ AMERIČTÍ SKAUTI ZÁPLAVU OBVINĚNÍ ZE ZNEUŽÍVÁNÍ?
Klidně zbořím celému tomu spolku chrám nad hlavou jako Samson.
Já to tak nenechám.
Je to ohavnost.
ČESTNÉ SKAUTSKÉ: TAJNÉ SLOŽKY AMERICKÝCH SKAUTŮ
POLICEJNÍ ODDĚLENÍ PLANO, TEXAS
Jsem detektiv Mike,
bývalý detektiv policie města Plano.
V roce 1986 se ze mě stal detektiv a taky člen týmu SWAT.
Vždycky jsem vyšetřoval zločiny na dětech.
Zdravím.
Ahoj.
Tohle je dětská a rodinná místnost, kde policejní detektivové
nebo advokáti dětí a mladistvých, ať už týraných nebo zneužívaných,
mluví s oběťmi a vyslýchají je.
Pro všechna policejní oddělení je to velmi důležitý prostor.
Zavázali jsme se přistupovat k obětem
s co největším pochopením a ohledem.
Snažíme se pomáhat obětem a jejich rodinám,
které zažily to nejhorší, co se jim v životě mohlo přihodit.
Šestnáct let jsem vyšetřoval jen sexuální zneužívání dětí.
Zpovídal jsem spoustu dětí různých věkových kategorií.
Vyslechl jsem mnoho pachatelů, hovořil s rodiči,
viděl spoustu míst činu
a pracoval na federálních a národních záležitostech
pod dvěma různými správami.
Než půjdeme dál,
povězte nám, jak si vás skauti najali.
Byl jste vedoucím ochrany mladistvých v národním ředitelství.
Proč jste tu práci vzal?
Na tuhle otázku vždycky odpovím otázkou.
„Chcete slyšet pravdu, nebo to, co mám říkat?”
Ale dobře. Řeknu vám pravdu.
- Mě by zajímalo obojí. - Dobře.
Chci vám říct pravdu. Je to potřeba.
Když jsem v roce 2010 začínal
jako vedoucí ochrany mládeže u Amerických skautů,
byl jsem nadšený.
Těšil jsem se.
Trochu jsem se toho bál. Nevěděl jsem, co mě čeká.
Byl jsem první,
koho do takové pozice v mládežnické organizaci dosadili.
A zvlášť s mými zkušenostmi a znalostmi.
Myslel jsem, že mým úkolem bude chránit děti v rámci významné instituce.
Skautům záleží na tom, jak je veřejnost vnímá.
A to nejenom celonárodně, ale i v rámci měst.
Mají úžasnou pověst.
K Boy Scouts of America patří průvody, jablečný koláč,
americká vlajka… Tohle všechno.
Nechtějí, aby bylo s jejich jménem spojováno něco negativního.
Řekl jsem jim, že jsme vysoce riziková organizace.
Jen tak v rámci diskuze, protože to tak je.
„Jak v téhle vysoce rizikové organizaci zajistit dětem bezpečí?“
Jste organizace sloužící mládeži.
Jste přece Boy Scouts of America.
Nemáte na výběr.
V něčem tak zásadním musíte být nedotknutelní.
Co chtěli, abyste říkal?
Že ve skautu nikomu nic nehrozí.
Američtí skauti jdou příkladem.
Používají důkladné kontroly žadatelů o práci.
Prověřují kriminální minulost
všech vedoucích.
Jejich program na ochranu mládeže je mnohem lepší
než u jakékoli jiné mládežnické organizace v zemi.
Měl jste poukazovat, že je tam bezpečno.
- Měl jsem to prodat. - Ale takhle to nebylo.
Ani náhodou.
Došlo mi, že mi neříkají všechno.
Zatajovali mi informace.
NOVINÁŘ, AUTOR KNIHY SCOUT'S HONOR
Na ten příběh jsem narazil náhodou jen ze zvědavosti.
POZNÁMKY K BSA
V 80. letech jsem v New York Times četl krátký článek,
že skautského vedoucího usvědčili ze zneužívání dětí.
Vystřihnul jsem si ho a založil do složky s nápady, kterou má každý novinář.
A zapomněl na něj.
O několik let později ve Washingtonu jsem se v novinách,
pro které jsem pracoval, dočetl o žalobě ve Virginii,
kdy zneužívaný mladý skaut zažaloval celou organizaci.
A v rámci té žaloby
museli Američtí skauti právníkovi žalobce vydat
tajné dokumenty o lidech, které z organizace vyhodili
za údajné zneužívání dětí.
REGISTRAČNÍ PŘIHLÁŠKA A ZÁZNAM ÚDAJŮ
Zaskočilo mě to.
REGISTRACE POZASTAVENA NEBO ZAMÍTNUTA Z NÁSLEDUJÍCÍCH DŮVODŮ:
Naivně jsem si odjel s jedním sešitem do Virginie ty dokumenty prohlédnout.
Myslel jsem, že tam strávím pár hodin. Psal jsem si poznámky.
Došlo mi, že je to mnohem větší, než jsem myslel.
Ty záznamy mě šokovaly.
PATŘÍ NA ČERNOU LISTINU
Tohle je ze Scoutingu v roce 1923. Nikdy jsem to neviděl.
Tohle jsou stránky z časopisu Scouting z 20. let,
kde skauti píšou o lidech vyhozených z organizace.
Tenhle článek má nadpis: „Patří na černou listinu
Patří na černou listinu.
Varování.“ Teda.
Tajné dokumenty mají původ v Anglii z dob počátků skautu.
Krátce po založení v roce 1908
si skauti uvědomili, že mají problém.
Skauting vždy lákal muže, které přitahovali mladí chlapci.
Organizace se je snažila vyhodit a vše ututlat.
Celé to začalo v Anglii,
kdy museli vyhodit doktora
z úplně prvního skautského tábora na světě.
Ve Spojených státech si vymysleli takzvanou Černou listinu.
V roce 1935 se o této Černé listině psalo v Timesech.
Z americké Černé listiny
se nakonec stala „Složka nezpůsobilého dobrovolníka“.
Ale říkají tomu tajné dokumenty a z velmi dobrého důvodu.
Snažili se všechno utajit.
Někteří tomu říkali „perverzní dokumenty“.
Tehdy jsme nevěděli, kolik toho je.
Měl jsem 231 původních spisů,
které jsem doplnil vlastními informacemi.
Ty složky byly tak citlivé, že skauti udělali vše pro to,
aby je nemohli vidět rodiče,
policie, žalobci a dokonce ani ostatní skautští vedoucí.
Měli je pod zámkem na ústředí.
Věděli, jak moc jsou citlivé.
NÁRODNÍ KANCELÁŘ BSA IRVING, TEXAS
Věděli, že jestli mají prorazit,
musí být skautští vedoucí co nejpoctivější.
Rodiče měli za to,
že když dají syna do skautu,
předají ho těm nejzodpovědnějším,
nejčestnějším mužům uctívající morální zásady.
Nejenom, že jejich dítěti nic nehrozilo, ale ti muži mu byli vzorem.
Částečně to nejspíš byla strategie.
Nechtěli tohle téma otvírat.
Kdyby začali o zneužívání ve skautu mluvit otevřeně,
mohlo by to vyděsit jak rodiče, tak sponzory. A to nechtěli.
Vydělávalo jim to. Měli spoustu skautů.
Šokovalo mě, že když jsem představitelům skautu
o svých objevech z dokumentů říkal, slyšeli o nich poprvé.
Věděl jsem o tom zneužívání víc než samotní lidé ze skautu.
Znal jsem čísla i vzorce.
Věděl jsem, kde jsou zranitelní.
Ohledně zneužívání byli naivní.
Byl to velký defekt, který ignorovali.
Organizace fungovala tak, že se delikventi dostali dovnitř,
zneužili děti a prošlo jim to.
Ve svém prvním článku jsem uvedl, že případů bylo 400,
a lidi mi říkali, že dělám z komára velblouda.
Že to není moc případů.
Přišla mi spousta naštvaných dopisů.
„Očerňujete Americké skauty kvůli drobnosti.“
To se často opakovalo.
„Jak se opovažujete obviňovat skauty? Chcete je zničit.“
Člověk hodně riskuje,
když veřejně obviní skauty.
Obviňujete totiž velmi váženého vůdce komunity
ze zločinu, který je mnohými považován za nejhorší.
Ale pravda tam někde je.
A i když ji nikdo nechce slyšet, stejně se jí dopátrám.
Nakonec se ty dokumenty dostaly na veřejnost i díky mně.
Všechny obsahovaly fascinující příběhy.
Ale společně vyprávěly jiný příběh.
ODBORNÍK OZNAČIL POMOCNÉHO VEDOUCÍHO ZA POSEDLÉHO
Dám vám příklad.
Bylo běžné, že se vedoucí dostal do skautu i poté, co byl vykázán.
Thomas Hacker sídlil především v Illinois.
Náš oddíl jezdil hodně často tábořit.
Tehdy to byl jen sympaťák, který se o mě velmi zajímal
a toužil mě poznat.
Stal se vůdcem a nakonec naším skautským velitelem.
Byl jáhnem církve.
Byl velkou autoritářskou postavou mého dětství.
Teprve až po 40 jsem si uvědomil,
že jsem obětí a nic jsem neprovedl.
Že jsem měl být v těch deseti chytřejší.
Že jsem někdy v těch 11, 12 letech
měl chápat, co ten chlap dělá.
Že jsem někdy v 13 nebo 14 měl něco říct.
Osahával mě téměř na každém táboře.
Měl tam tak šest až osm dětí,
všichni měli stažené kalhoty.
Byl to náročný rozhovor.
Moc jsem toho našim neřekl.
Jen to, co bylo třeba, ale do detailů jsem nezacházel.
Měl jsem pocit…
Bože…
Připravils mě o dětství.
Připravils mě o dospívání.
Měl jsem hrozný vztek.
A nikdy jsem ho nedokázal ovládat.
Vybíjel jsem si frustraci
a mlátil do zdí.
Orlí skaut je nejvyšší hodnost Amerických skautů.
Je to velký úspěch.
Předají vám ho v rámci velkého ceremoniálu.
Vystoupí tam hodnostáři, senátoři
a starosta, aby přednesli proslov.
A on tam byl?
Jak se máte vyrovnat s tím, že vám dávají takové ocenění,
ale zároveň tají všem na očích sexuální zneužívání?
Chci, aby se oběti aspoň částečně zbavily toho stigmatu.
Je mi jedno, co kdo říká. Když se chlapec stane obětí
sexuálního zneužívání jiným mužem, vyvolá to stigma.
Proti tomu bojuju. Ten chlapec za to nemůže.
Dnes skončil ve vězení vedoucí skautu South Suburban s kaucí na 500 000 dolarů
obviněný ze sexuálního zneužívání tří chlapců.
Thomas Hacker čelí obvinění z pěti sexuálních napadení.
Chlapci byli členy skautského oddílu v kostele v Oak Lawn.
Hacker se stal vedoucím před osmi lety.
Hacker v těch dokumentech byl.
Když na něj tehdy přišli,
byl nejaktivnějším pedofilem
v dějinách Ameriky nebo možná i celého světa.
Zneužil stovky chlapců.
A oni to věděli.
A věděli, že k tomu využil jejich organizaci.
Zneužíval děti a když ho chytili, řekl, že vyhledá pomoc.
Prosil je, ať ho nežalují, že odejde. A odešel.
Přitom jen změnil město a skupinu.
Sexuálně ty chlapce zneužíval. Orálně i análně.
Docházelo k tomu opakovaně.
Dokonce i ve skupinách.
Bylo neskutečné, kolik toho organizace věděla
o jeho sklonech k zneužívání chlapců.
POLICEJNÍ ODDĚLENÍ BURBANK BURBANK, ILLINOIS
Nikdy jsem neměl v ruce písemné prohlášení pedofila.
Nevěděl jsem, co čekat.
Ptal jsem se ho, proč si vybral skauty.
Odpověděl: „Protože to bylo snadné.“
Nijak se mu to nesnažili znesnadnit.
A on to věděl a zneužil toho.
HACKERA OCHRÁNILY OBAVY VEDENÍ ZE SKANDÁLU
BOY SCOUT POŽADAVKY
Zastupujeme 4 000 obětí.
Díky tomu konkurzu
a všem klientům, které zastupuju, jsem zjistil, že takových Hackerů je víc.
Podařilo se uniknout i dalším.
Je zapotřebí neuvěřitelné odvahy předstoupit a říct, co se stalo…
A já…
jsem na všechny hrdý.
Není to snadné.
Člověk má strach.
Ale já taky nesu velké břímě.
Bojím se, že bych je mohl zklamat. A to nechci.
„Sexuální zneužívání.“ Samotný výraz je mládeži nepřístupný.
Snadno se to řekne.
Lidem je představa zneužívání nepříjemná.
Nechtějí si představovat, že ti mladíci, z kterých jsou dnes muži,
měli sex s muži v autech,
stanech, doma.
Nechci vás k něčemu navádět, ale přesně tak zneužívání vypadá.
Jsou to muži, kteří se stali obětí
nepřístupných aktivit
jako děti, když byli ve skautu. A komu to mají říct?
Pořád se snaží s těmi zážitky vyrovnat
a někteří kvůli tomu bojují s démony.
BOY SCOUT A OTEC BOY SCOUTA 1971-2018
Jmenuju se Douglas Kennedy.
Ale říkám si Doug.
Můj otec zemřel na rakovinu, když mi bylo 13 měsíců.
Nepoznal jsem ho. Matka si už nikoho nenašla.
Tehdy ale ještě nebylo tak běžné, že by někdo vychovával dítě sám.
Častokrát se stávalo,
že jsme neměli ani na jídlo. Ale měli jsme svou hrdost.
Máma mě v létě zapsala do YMCA
a já pak pracoval na jejich táboře.
Zhruba ve stejné době jsem byl poměrně aktivní ve skautu.
Dodávalo to mému životu smysl.
Ve skautském hnutí mě to bavilo. Přišlo mi, že mi ukazují správnou cestu.
Citovali mě v Boys’ Life. „Nachystejte na stůl.
Hamburgery budou za tři minuty,“ zakřičel Doug Kennedy.
Je u toho moje fotka.
Pořád vidím to okno.
Chata má verandu.
Žárovka vydává ostré světlo. Jdu spát jako obvykle.
Uprostřed noci jsem se probudil
a vedoucí tábora mi…
stáhnul spací pytel z těla.
Stáhl mi i trenýrky.
A…
měl hlavu v mém rozkroku.
Nohama mi svíral hlavu.
A tím myslím, že byl nahý.
Svíral mi hlavu a já se nemohl pohnout.
Byl větší než já. Šlachovitý a poměrně silný.
Vůbec jsem nechápal, co se děje.
Říkal jsem si, že to musí být vtip.
A pak mi došlo, že mě má v puse.
Snažil jsem se mu hlavou vymanit,
ale nešlo to.
Vždycky jde o moc. O mocenskou dynamiku.
Měl nade mnou moc a věděl to. Byl můj zaměstnavatel.
To on mě živil. Matka mu důvěřovala.
To jemu budou všichni ostatní věřit.
Kdybych se ozval, poslali by mě domů.
Člověk se od toho disociuje. Jako by se díval sám na sebe.
Je to mechanismus, který vám řekne, že se něco děje,
ale radši vás myslí přenese jinam,
abyste ten fyzický aspekt nemuseli vnímat.
Ale tenhle zážitek…
mě o něco připravil.
Přišlo mi to jako věčnost.
Nikdy už to nedostanu z hlavy.
Christopher Haywood.
Vyrůstal jsem v jižní části Chicaga.
Zneužívali mě devět let.
Trvalo to do mých 18.
Říkal mi, že mi nikdo neuvěří, protože jsem dítě.
Že lidi uvěří jemu, ne mně.
Utkvělo mi to v hlavě.
Dokonce i vyhrožoval, že ublíží mým blízkým.
Třeba mojí matce nebo sestrám.
Použil i výraz, že je zabije.
Když to řeknou dítěti, zamotá mu to hlavu.
Tehdy mi přišlo rozumnější nic neříkat,
aby se nikomu nic nestalo.
Mě zneužil starší skaut, který šikanoval ostatní.
Řekl jsem mu: „Jdi pryč. Nechci tu být.“
A on vytáhnul nůž.
Jednou jsem ho odstrčil.
Přiložil mi nůž k boku.
Jen propíchnul kůži, ale stačilo to. Došlo mi, že jsem bezmocný.
Když mě zneužíval, neustále opakoval:
„Jsi nula a nikdy z tebe nic nebude.“
Ta hanba se mi vryla pod kůži a už tam zůstala.
A když se něco pokazí, vždycky se mi potvrdí,
co si o sobě myslím.
Jsem nula a nikdy ze mě nic nebude.
To mi tím způsobil.
Mě zneužili asi 200 metrů od našich
a stovek, ne-li tisíců skautů a rodičů.
Jen kousek od nich.
Bylo to příliš velké břímě.
Nezvládal jsem to.
V posledním ročníku na vysoké
jsem vylezl na budovu výzkumného ústavu v kampusu.
Často jsem tam potají chodíval.
A bylo to…
Byl odtamtud krásný výhled na město. A jak jsem tak stál,
chtěl jsem skočit.
Snažil jsem se přinutit, abych to udělal, ale nedokázal jsem
v sobě posbírat sílu.
Podíval jsem se na hodinky. To jsou ony.
Stálo na nich 12:32.
Snažil jsem se přimět to udělat.
Řekl jsem si: „Až padne 12:33, skočíš.
Nebudeš nad tím přemýšlet. Prostě se to stane.“
Sundal jsem si je ze zápěstí a sbíral odvahu.
Mlátil jsem hlavou o zeď a snažil se…
překonat strach a udělat to.
A nějak jsem si u toho ty hodinky rozbil.
Takže na nich 12:33 nepadlo.
Tohle je fotka z doby, kdy jsem byl u Vlčat.
Matka mi zemřela a tátu už jsem taky neměl.
Museli jsme všechno sbalit
a uklidit do skladu, abychom mohli prodat dům.
O pár let později, když jsem se chystal pracovat pro skauty,
jsem do toho skladu zašel.
Otevřel jsem dřevěnou skříň, kam jsem šel pro deky.
Jednu tu deku jsem vytáhnul a v ní byla schovaná…
Někdo tam schoval
tuhle fotku. Nikdy jsem ji neviděl.
A v tu chvíli jsem si začal říkat,
že je to nejspíš osud.
Bylo mi to souzeno.
Myslel jsem, že mi u skautů pomůžou
a řeknou mi všechno, co bych měl vědět.
„Tady to máš. Celý ten stoh musíš projít.
Tohle je naše historie. Tohle děláme a proč.“
Ale nic mi nedali.
Tak jsem šel za svým tehdejším šéfem, viceprezidentem Jimem Terrym,
a zeptal se: „Máte nějakou příručku pravidel?“
Odpověděl, že ne.
Obrátil jsem se na kolegyni z Centra pro kontrolu nemocí.
Pracovala na oddělení prevence násilí.
Zeptal jsem se: „Máte nějaká pravidla pro mládežnické organizace?“
„Jo, pomáhali nám s ní Američtí skauti.“ „Cože?“
Nechal jsem si ten dokument poslat.
Hned jsem se do něj začetl.
Podíval jsem se na soupis účastníků.
A hned druhé nebo třetí jméno byl James Terry,
Boy Scouts of America.
Tak jsem ho…
Přitom vám tvrdili, že ho nemají.
Dělali, jako by o tom nikdy neslyšeli. Vzal jsem tu knihu.
Je to knížka. Donesl jsem mu ji.
„Jime, můžeš mi to vysvětlit?“
Odpověděl: „Já se toho neúčastnil.
Místo mě tam byl Doug Smith, jen tam napsali mě.“
„Věděls, že ta kniha existuje?“ Prý ano.
„Kdo je Doug Smith?“
Pracoval v národním ústředí jako vedoucí zaměstnanců
Amerických skautů v Irvingu. Zatkli ho při razii na dětskou pornografii.
Nevěřil jsem vlastním uším.
Připravili jsme materiály,
abychom pomohli místním úřadům a místním policejním jednotkám
zajistit bezpečné programy pro děti.
Za jakých okolností jste přestal pracovat pro BSA?
Já…
Požádal jsem o odchod do důchodu poté, co k nám domů přišla policie.
Federální razie kvůli dětskému pornu. Skončil ve vězení.
Byl jsem nový vedoucí ochrany mládeže. Nikdy mi o něm neřekli.
Zatajovali informace.
Tak počkat, jak tu mám chránit děti,
když nemám přístup k informacím?
To rozhodnutí padlo z jejich strany.
Ale abych zjistil, jaká platí pravidla, procesy a zákony,
potřebuju ty informace mít.
NÁRODNÍ ÚSTŘEDÍ
Byl jsem frustrovaný. Občas jsem chodil na schůze
nebo občas taky za právním zástupcem,
protože jsem se mu zodpovídal.
Byl jsem právním zástupcem Amerických skatů.
Zodpovídal jsem za ochranu mládeže a dodržování pravidel členství
až do začátku konkurzu, když jsme tuto funkci přesunuli.
Ve skautu jsem odmala a vypracoval jsem se na Orlího skauta.
Když můj syn dospěl, stal se vedoucím a vede vlastní oddíl.
Jsme mikrokosmem celé naši společnosti.
Kdybychom měli problém, měla by ho celá společnost
i celá řada dalších institucí.
My jen náhodou máme velké jmění
a jsme ochotní dát společnosti závazek,
aby se to napravilo, a omluvili jsme se.
Děláme, co můžeme, abychom ty děti ochránili.
Snažíme se oběti odškodnit.
A pokračujeme v naší misi.
Mnoho z obětí zcela jasně řeklo,
že chtějí, aby skauti pokračovali, protože přináší spoustu dobrých věcí.
A v tom chceme pokračovat.
Michael Johnson byl vedoucí ochrany mládeže.
Tvrdí, že ve skautu pořád není pro děti bezpečno.
Co na to říkáte?
Jsem v šoku.
Osobně jsem velmi zklamaný.
Mně nic takového nikdy neříkal.
Několikrát náš bezpečnostní program schvaloval, když pracoval pro skauty.
A také ho chválil, jak je efektivní.
Úzce jsme spolupracovali na sestavování našich současných zásad
ochrany mládeže a často jsme se shodli.
Vzpomínám si, jak mi řekl, že jsme podpořili…
že jsem podpořil reformy, které navrhoval.
Šel jsem mu na ruku víc než ostatní.
On ale tvrdí něco jiného. Prohlásil, že byl frustrovaný,
když se snažil zavést programy na ochranu mládeže
a zcela neúspěšně.
Můžu vám jen říct, že jsem v šoku.
Nevím, jak jinak to říct, ale lže.
Mohl bych použít trochu neutrálnější výraz,
že neříká pravdu nebo že ji zatajuje.
Co je lidem příjemnější.
Faktem je, že v posledních čtyřech letech
jsme se my dva neustále hádali.
Vedli jsme spolu spory ohledně všech návrhů,
které jsem se snažil ve skautu prosadit.
Nazval jsem to „uličkou“.
Snažil se veřejnost přesvědčit,
že skauti jsou jako každá jiná americká organizace.
A že se takoví lidé dostanou všude.
Že se tomu nedá zabránit. Ale nic z toho není pravda.
Skauti představují pro pedofily jedinečnou příležitost,
jak se dostat k dětem, aniž by je u toho někdo hlídal.
Jaká jiná organizace
poskytuje přístup k dětem i přes noc a to i po několik dní?
Jaká jiná organizace nechává rozhodovat vůdce,
jestli se nějaký mladík může stát Orlím skautem?
A pak se zkuste zamyslet,
jak snadné je se do skautu dostat.
A pochopíte, v čem tkví slabiny systému.
Pokud chcete dětem účastnícím se skautských aktivit
poskytnout bezpečné prostředí,
musíte znát rizikové situace a snažit se jim zabránit.
Spousta těch mladíků vám řekne,
že ho rodiče odvezli k němu domů.
Měli jsme případy, kdy dospělý přespal v domě dítěte.
Oddíl 137 z New Orleans byl pro Americké skauty hotovou noční můrou.
Byl to jeden z mála případů, kdy docházelo k organizovanému zneužívání.
Několik mužů se stalo vedoucími jen proto, aby získali přístup k chlapcům.
Rekrutovali do oddílu mladé chlapce
a pořádali u sebe doma sexuální večírky.
Fotili si chlapce bez oblečení.
A fotky poskytovali ostatním pedofilům v zemi.
Vyrostl jsem v New Orleans v 70. letech.
Naši se brzy rozešli,
takže jsme s bratrem žili s mámou.
Za mámou přišli dva muži.
Řekli jí, že v okolí hledají členy do nového skautského oddílu.
Slíbili, že uhradí veškeré náklady, protože je svobodná matka.
„Nedělejte si s tím hlavu.“
Američtí skauti neměli nikdy dovolit, aby oddíly zakládali svobodní muži.
Oddíl měl čtyři hlavní vůdce.
Toma Woodalla,
Lewise Sialleho,
Richarda Halvorsena
a Harryho Cramera.
Brali nás do restaurací.
Brali nás na trampolíny, aby mámě ulevili.
Dětské akvárko.
Máma mi ho k Vánocům nekoupila.
Tak mi Harry Cramer řekl,
že mi ho pořídí, ale musí být u něj doma.
„Mámě to neříkej.“
Nikdo z vedoucích neměl vlastní děti.
A já ani nebyl dost starý na to, aby mě do skautu vzali.
Těch varovných signálů bylo několik.
Všichni chlapci měli jen matku nebo otce.
Z chudých rodin.
Nikdy jsme se nesnažili získat odznaky.
Jezdili jsme tábořit, ale jen proto,
že je to ideální příležitost ke znásilňování dětí.
Navenek to působilo jako pravý oddíl, ale rozhodně to tak nebylo.
Lítali za námi muži z celého světa.
Většinou ze západní Evropy, ale také z celých Spojených států.
A taky nás znásilňovali.
Prodávali nás. Nebo půjčovali. Říkejte tomu, jak chcete.
A neustále nás fotili a natáčeli.
Vodili nás do hotelů, nejčastěji ve French Quarter.
Dokonce mě tam několikrát dovedla i máma.
Co myslela, že tam děláte?
Jdeme navštívit vedoucí z jiného města.
Když vám to udělá člověk, kterého považujete za autoritu,
přestanete všem věřit.
Máte bolesti.
Nechcete jít druhý den do školy.
Pláčete, když vás nikdo nevidí.
Máma mě vzala k doktorovi.
Byl to starší pán. Vždycky měl v puse cigaretu.
Ani nevím proč, ale důvěřoval jsem mu.
Přitáhnul si ke mně židli a zeptal se: „Co se děje?“
Řekl jsem, že mě znásilnili.
Zeptal se mě: „Kdo tě znásilňuje?“ Tak říkám: „Lidi ze skauta.“
„Řekni mi jména
a já to vyřeším. Nikdo nezjistí, že jde o tebe.“
Provedli jim doma razie, našli dětské porno a zatkli je.
Dostalo se to do zpráv.
Toto agresivní,
kruté a nehorázné zneužívání
poznamená tyto malé děti na hodně dlouho.
Když jsem byl starší,
pořídil jsem si jako jeden z prvních kopii perverzních dokumentů.
Dostal jsem se k nim.
A když jsem si je pročítal
a viděl, kolik toho tehdy věděli
a vůbec nic s tím neudělali, naštvalo mě to.
Pokusili se vám skauti někdy omluvit nebo vás odškodnit?
Nikdy.
- Ne? - Nikdy.
Co si o tom myslíte?
Štve mě to.
Neskutečně mě to štve.
Jaké chyby podle vás Američtí skauti udělali,
které k celé situaci přispěly?
Podle mě to skauty přesahuje.
Nezapomínejte, že Američtí skauti ty děti nezneužívali.
Jen se mezi ně dostalo pár zvrácených lidí.
- Čteme o… - Ale byli členy Amerických skautů.
- Máme školy… - Byli dobrovolníci ve skautu.
Nebo vedoucí. Byli to lidé, kteří byli členy vaší organizace.
- Ta čísla hovoří za vše. - Jsou to lidi.
Jako učitelé a ostatní.
Jsou to zvrácení lidé.
Není možné předem zjistit, čeho všeho jsou schopní.
Můžete jen jako my zavádět programy,
které mají děti chránit, a neustále je zlepšovat.
Musíme se neustále snažit zlepšovat.
Ale nemáme žádný profil budoucího pedofila,
který bychom mohli použít jako vzor pro selektování výběru.
Tajné složky ukazují rizikové situace ve skautu.
V jakých situacích je pravděpodobné, že budou chlapci vystaveni člověku,
který je chce obtěžovat, ať je to kdokoli.
Jel jsem si do Texasu promluvit s vedením skautu.
Dělal jsem rozhovor s člověkem,
jehož jméno bylo skoro na všech tajných spisech.
Jeho podpis je hned vedle několikařádkového popisu incidentu.
Joe Anglim tvrdil, že nikdy žádnou tajnou složku nečetl.
- Nikdy? - Nikdy.
„Mám tu stovky složek s vaším jménem.“ On na to: „Nečetl jsem je.“
Ptal jsem se, jestli je spočítal nebo analyzoval,
aby zjistil, jestli dochází ke zneužívání.
Prý ne. „Proč ne?“
„Nikdo nám neřekl, že máme problém a musíme to udělat.“
„Jak byste zjistili, že máte problém, když to nečtete?“
Řekl: „Protože víme, že žádný problém nemáme.
Máme skvělý program
a o žádném problému nevíme.
Nikdy jsme spisy nepročítali a nezkoumali, protože nám to nenařídili.
A nikomu jsme nenařídili to prověřit, protože jsme mysleli, že nemáme problém.“
- Tak vám odpověděl? - Ano.
Marketingové oddělení vydalo zprávu, která mě doháněla k šílenství.
„Boy Scouts mají důkladné přihlašovací řízení a prověrky.“
To je kravina.
Není to pravda. A nikdy nebyla.
Ptal jsem se, proč aspoň neprověřujeme jejich doklady.
Ukazujete je v obchodě.
Ukazujete je na letišti, když cestujete.
Proč aspoň neprověříme osobní doklady,
řidičský průkaz, pas nebo státní identifikační doklad,
abychom měli jistotu? Ale odmítli to.
- Proč? - Je to nepraktické a nákladné.
VYSOKOHORSKÉ SKAUTSKÉ TÁBOŘIŠTĚ
Nechtěli prověřovat doklady vedoucích a dobrovolníků?
Odmítli kontrolovat osobní doklady
vedoucích a dobrovolníků, kteří tráví čas s vašimi dětmi.
- Protože to bylo nepraktické. - A nákladné.
Protože ověřit doklady zabere jistý čas.
Ano.
Ať už díky informacím odhalí uprchlíky…
…nebo trestní záznamy.
Boy Scouts se postavili proti zákonu o ochraně dětí.
Většina mládežnických organizací ho podpořila.
To odráželo jejich strach ze dvou věcí.
Jedna z nich byly finanční náklady, protože měli spoustu dobrovolníků.
A za druhé nechtěli utrácet peníze za ověřování otisků prstů.
Ale také odmítali klást další požadavky
na místní organizace, aby ze svých řad vyloučili pedofily.
Měli pocit, že s tím nic nezmůžou.
A protože neustále potřebovali další dobrovolníky,
nechtěli je odradit.
Nikdy na to nezapomenu. Vedoucí, pod kterým jsem pracoval,
mě odchytil na chodbě a řekl:
„Mikeu, naši právníci
a lidi z risk managementu nám řekli,
ať to neoznamujeme rodičům, kdyby došlo ke zneužívání dětí.“
Odpověděl jsem: „Pane, musíte se rozhodnout.
Buď poslechnete je, nebo mě.
Ale já vím, o čem mluvím.“
S právním poradcem jsem vedl velký spor
ohledně toho, že musíme lidi ze seznamu vyřazených dobrovolníků,
perverzních dokumentů, databáze dobrovolníků nebo jak chcete,
za cokoli, co souvisí se zneužíváním dětí,
obvinění, manipulaci, cokoli, hlásit policii.
Naštvaně nakráčel do mé kanceláře.
„Zákon nestanoví, že musíme hlásit podezření ze zneužívání,
dokud nemáme důvodné podezření, že k němu došlo.“
SKAUTI NENAHLÁSILI ZNEUŽÍVÁNÍ DĚTÍ
V těchto složkách jsme našli spoustu příkladů,
kdy vedoucím říkali, aby o zneužívání neinformovali rodiče ani policii.
A spousta lidí nám to také potvrdila.
Došlo k chybám, ale byly to jen chyby.
A pokud se tak stalo, selhali jsme.
Vím, že teď už je to lepší. A snad to bude ještě lepší.
Ale faktem je, že lidé občas chyby dělají.
Aby bylo jasno, to je špatně.
Pokud jste dětem opakovali, že to nemají říkat rodičům…
- To je. - Je to špatně.
Posledních 20 let a víc učíme děti, aby udělaly pravý opak.
- Co je učíte? - Bránit se.
Nahlásit to.
Vědět, jaké jsou hranice obtěžování,
a ujistit se, že jejich dospělí vedoucí
tyto hranice respektují.
Nahlásit znamená jít na policii?
Pro skauta to znamená jít za dospělým, kterému důvěřuje.
Může to být rodič, vedoucí.
Ale učíme je, aby šli za někým, komu se nebojí něco takového říct.
A od té chvíle je za to zodpovědný ten dospělý.
Jeho úkolem je to nahlásit jak policii, tak BSA.
Pachatel, který dítě sexuálně zneužívá
nebo ho obtěžuje,
je obvykle dospělý, kterému dříve důvěřovalo.
Doporučil jsem zřídit horkou linku,
na kterou by děti mohly volat samy.
Existuje několik úžasných výzkumů ukazujících, že především dnešní děti
používají k anonymnímu nahlašování zprávy a chat.
Faktem je, že některé děti se svěří rodičům,
jiné zas dospělému, kterému důvěřují,
ale většina dětí to chce vyřešit sama.
A teď mají v rukách počítače.
Hlavně starší děti.
Ale když jsem s tím návrhem došel za Stevem McGowanem
a tehdejším viceprezidentem Johnem Mosbym,
kategoricky to odmítli.
„Chceme, aby to děti hlásily dospělým, kterým důvěřují, vedoucím.
Američtí skauti měli v průběhu let takzvaná pravidla ochrany mládeže.
Postupem času se vyvíjela.
Jedním ze základů pravidel je dvojité vedení.
Žádný skaut nikdy nesmí být sám s dalším člověkem.
Postupem času došlo k dalším změnám,
ale stejně to nepomohlo.
Když vypracovali materiály na ochranu a vzdělávání,
vytvořili velmi kvalitní programy a videa
pro vedoucí a děti o sexuálním zneužívání.
Dlouhou dobu nevyžadovali, aby vedoucí a děti tím výcvikem prošli.
Ptal jsem se proč.
Tvrdili, že je s tím práce, ale zveřejní to.
Zajímavé je, že to řekli rodičům a do médií.
„Sestavili jsme kvalitní program na ochranu dětí
určený dětem a vedoucím.“
Lidé mysleli, že ho všichni absolvují, ale nebylo to tak.
Náš starý právní poradce mi vždy říkal,
že musíme dát pozor, abychom někoho nepomluvili.
Ptal jsem se: „Kolik žalovali organizací za nahlášení zneužívání dětí?“
Co myslíte?
Nula.
Nikdy nás nežalovali.
A navíc bychom byli v lepším postavení, kdybychom to hlásili.
Radši se budu bránit, že jsem chránil děti,
než abych to nenahlásil a pak to musel vysvětlovat.
Jak líp se dá chránit komunita,
než že to nahlásíte na policii?
Mám v krvi touhu chránit místní komunitu.
Dělal jsem to jako policista.
Celé to „pomáhat a chránit“?
Doufám, že chápete, jaký na to mám názor.
Mluvíme tu o dětech.
Mluvíme tu o potomcích.
Jasné?
SKAUT JE ZBOŽNÝ
Rané skautské hnutí bylo založené na náboženství.
Připomíná náboženské hnutí, i když je technicky sekulární.
Skautský program byl vytvořený tak, aby si z něj náboženství
udělala vlastní program pro mládež.
A náboženství se stalo základem skautů.
Můžete být mormon, katolík,
žid, islámského vyznání…
Když přečtete pár stovek tajných dokumentů,
už vás skoro nic nemůže šokovat.
Ale mě velmi šokoval případ Christophera Schultze.
Christopher chodil do místní katolické školy,
kde učil bratr Edmund.
A také to byl vedoucí místního skautského oddílu,
kterého byl Christopher členem.
Byl to vedoucí skautu a učitel.
CHRISTOPHERŮV BRATR
Nějak jsme se zapletli do špatného řízení osudu.
Uměl si dobře vybrat kořist a izolovat ji.
A pak si s ní dělal, co chtěl.
Vyhlídnul si mě,
ale jen proto, aby se dostal k mému bratrovi.
Můj bratr byl jeho oblíbenou obětí.
Byl u nich doma. Důvěřovali mu.
Přes víkend jeli tábořit.
Bratr Edmund vykonal na Christopherovi
závažné sadomasochistické sexuální akty.
Začal se hroutit a mít záchvaty paniky.
A pak se dostavily halucinace,
sluchové a zvukové. Měl je celý rok.
Viděl a slyšel bratra Edmunda, jak mu připomíná, aby to nikomu neříkal,
jinak ho zabije.
To je poprvé, co jsem vystoupil z auta a šel se tu projít.
Je to těžké. Kéž bych na to všechno mohl zapomenout.
Připomíná mi to období života, o které jsem přišel.
Tohle je jedna z posledních fotek s bratrem.
Bylo to asi v květnu 1978.
Byl jsem v osmé třídě.
Takže to bude ke konci roku.
I když je malá, je to poslední oficiální fotka mého bratra.
Byl mladší. Měl jsem ho hlídat a chránit.
Christopher Schultz je příkladem toho nejhoršího,
co se může v případě zneužívání stát.
Nejenom, že jim zneužívali syna, ale tak tím psychicky trpěl, že se zabil.
Bratra Edmunda vyhodili z církve a uprchl ze státu.
Schultzovým se začala část lidí z komunity a kostela stranit.
V několika případech…
Lidé říkali, že jim volali členové skautu
nebo je zastavovali na schůzích a říkali: „Jak se je opovažujete obviňovat?
Chcete skauty zničit?“
Vyhýbali se nám.
Pamatuju si, že jeden z farářů přišel k nám domů,
když byl táta v práci, aby si promluvil s matkou.
Snažil se ji přimět, aby to obvinění stáhla.
Vyhrožoval, že když to neuděláme, vyženou nás z města.
„Snažím se vám pomoct.
Stačí s tím přestat.
Když to neuděláte, nedopadne to s vámi dobře.
Vážně to chcete?“
Bylo neskutečné, jak daleko ti lidé zacházeli,
aby nám zavřeli pusu a ochránili církev.
Nejvíc mě vytáčí pokrytectví obou organizací.
Je to jejich vina.
Mají krev na rukou.
V představenstvu skautů seděli náboženští vůdci.
Pokud jsou skauti korporací,
tito církevní vůdci v představenstvu jsou v podstatě jejich investoři.
MORMONI SE PŘIDÁVAJÍ KE SKAUTSKÉMU HNUTÍ
Všichni chlapci mormonského vyznání, a ne jen z jednoho státu.
Mormoni z celé Ameriky chodí do skauta.
To je jejich služba pro mládež.
Ostatní církve byly závislé na katolické diecézi,
pokud měly skautské programy. A metodisté a episkopalisté taky.
Mormoni tam chodili všichni.
Měli velké množství členů i dobrovolníků.
A také měli významný zdroj financí.
Skauti jsou nezávislá organizace,
ale měli potřebu udržovat předsudky svých sponzorů.
Katolická a mormonská církev
byly a jsou homofobní.
V roce 1978 oficiálně zakázali homosexualitu.
To bylo poprvé,
kdy skauti přišli s takovým požadavkem.
Doufali, že tím skončí vlna pedofilních případů, která je zavalila.
Lidi jen ukazují prstem, kdo za to může.
„Můžou za to gayové.“ A gayové jsou pedofilové.
Výzkumy ale ukazují, že většinou jsou pachateli heterosexuálové.
Také si myslím, že homofobie hraje velkou roli v tom,
proč se spousta mužů bojí promluvit.
Vyvolává to v nich pocit hanby a bolesti.
Zneužili mě, když mi bylo 12. Poprvé jsem o tom někomu řekl ve 13.
Vyrůstal jsem v 90. letech jako oběť zneužívání a tajil jsem, že jsem gay,
když byli skauti zcela veřejně proti homosexuálům.
Nic horšího se vám ani nemůže stát.
Když jsem učitelce řekl, co se stalo, okamžitě mě pochválila,
že jsem udělal dobře.
„Nepochybuješ kvůli tomu o své sexualitě?
Být gay je hrozný hřích.“
Dr. Crosley, který mě zneužil, mi v prvním dopise napsal:
„Ano, omlouvám se.
Ale tohle ani z jednoho z nás nedělá gaye.“
Myslím, že trvá roky, než se zbavíte té hrozné hanby,
která se na vás valí přímo i nepřímo celý život.
Myslím, že lidé nedokázali oddělovat
pedofilii od homosexuality.
Na jednu z prvních národních schůzí
jsem šel s jedním člověkem z vedení skautu,
který řekl, že homosexuálové jsou pedofilové.
A to je prý náš hlavní problém v ochraně mládeže.
A já na to: „To není pravda.“
„Mikeu, pochop, že homosexuálové jsou pedofilové.“
Říkám: „Nejsou.“ A on: „Ale jsou.“
Představte si, že tohle mi řekl zástupce náčelníka skautu.
Tak říkám: „To není pravda.
Víš o tom, že tohle já dělám?
Vyslýchám oběti a pachatele.
Kdyby to tak bylo, řekl bych ti to. Ale nejsou.“
Takže člověk ve vedení spojuje homosexualitu a pedofilii.
Nejen, že byl ve vedení, taky nebyl jediný.
Opakovalo se to velmi často.
Několik lidí nám řeklo, že v organizaci,
dokonce v samotném vedení, lidé zaměňují homosexualitu s pedofilií.
Tento názor je ve vedení skautu běžný? Považují to za jedno a to samé?
Nemůžu mluvit za ně.
Můžete potvrdit, jaký panuje ve vedení názor a co říkají.
- Byl jste tam. - Ne, to jsem nikdy nezažil.
Dlouhé roky jsem to zažíval v životě ve společnosti.
V komunitách, církvích a tak podobně. Těch chybných představ bylo mnoho.
Ale ve skautu jsem to nikdy nezažil.
- A věříte tomu? - Ne.
Nesvedlo soustředění se na homosexuální vedoucí
organizaci ze stopy?
Daleko od řešení problémů se zneužíváním?
Na to neumím odpovědět.
- Je to rozptýlení od problému? - To si nemyslím.
- Vy si to nemyslíte? - Ne.
Říkal jsem si, že je víc zajímá, jak dostat pryč gaye,
než aby chránili děti před pedofily.
Mysleli, že když se zbaví gayů, ochrání tím děti před pedofily,
ale šli na to úplně špatně.
Pak jsem se dozvěděl o rozsudku v Daleově případu.
Nejvyšší soud USA dnes vyslechl argumenty
ohledně zákazu homosexuálů stát se skautskými vedoucími.
Jde o rozhodnutí soudu v New Jersey,
podle něhož je porušován státní antidiskriminační zákon.
Je pro skauta zásadní nebýt homosexuál?
Posláním skautů je učit chlapce, jak by se měli chovat.
Jde nám o morální a slušné chování.
Proč tak vehementně oponovali rozhodnutí v Daleově případu,
které došlo k Nejvyššímu soudu?
- Nebyl jsem tam a nerozhodoval o tom. - Byl jste právní poradce.
Ne, nevím, co se stalo v roce 1990 nebo 2000.
Nebo kdy to rozhodli.
Nevíte, proč šli k Nejvyššímu soudu,
aby si uhájili právo diskriminovat homosexuální vedoucí?
Myslím, že to odráželo tehdejší hodnoty organizace.
Ty se změnily stejně jako hodnoty společnosti.
Homosexualita byla podle organizace
v rozporu s hodnotami skautů.
Přizpůsobili jsme se a začali homosexualitu přijímat.
Programu se můžou účastnit i dívky. Vyvinuli jsme se a vyvíjíme se nadále.
V některých ohledech držíme krok, v jiných lehce pokulháváme.
V jiných jsme zase třeba napřed.
Je to soukromá organizace.
Dokud nebudou členové této organizace připraveni na změnu,
pak je velmi těžké se o nějaké změny pokoušet.
Lidi potřebují čas, aby si zvykli.
Musí se změnám přizpůsobit. Je to jako se všemi jinými změnami.
Byl jsem tam nový.
A když jsem chtěl začít dělat
velmi nevinné úpravy nedůležitých pravidel
a vylepšovat školení ohledně ochrany mládeže,
neustále mi říkali, že se to mormonům nebude líbit.
Tak říkám, že pracuju pro skauty.
Přišel jsem chránit děti, chlapce a dívky, co chodí do skautu.
Nepracuju pro mormonskou ani katolickou církev.
Nikdy nezapomenu, jak mi Jim Terry,
ten samý zástupce předsedy skautů, řekl: „Mikeu, něco ti vysvětlím.“
„Co, pane?“ Říká: „Mormoni jsou nedotknutelní.“
Když se věci měnily, nikdo na nás nevyvíjel tlak a…
- Mormoni? - Ne.
Mormoni na vás netlačili, ať zákaz nerušíte?
- Ne. - A řešilo se to…
Jestli se to řešilo? Samozřejmě.
Řešili jsme to kvůli všem členům.
Řešili jsme to kvůli všem zúčastněným stranám,
abychom si s nimi udrželi vztahy i nadále.
Ale nikdo nám nevyhrožoval.
Nikdo se nezlobil.
27. ČERVENCE 2015 15 LET PO ROZHODNUTÍ V DALEOVĚ PŘÍPADU
ZRUŠILI SKAUTI ZÁKAZ HOMOSEXUÁLNÍCH VEDOUCÍCH
31. PROSINCE 2019 OPUSTILA SKAUT
CÍRKEV JEŽÍŠE KRISTA SVATÝCH POSLEDNÍCH DNŮ
Z právního hlediska byli skauti několik desítek let úspěšní.
Snažili se tajit zneužívání, jak to jen šlo.
Nic nevyšetřovali a u soudu hráli tvrdě.
Když je rodina hnala k soudu, zeptali se dítěte:
„Líbilo se ti mít sex s dospělým?“
Pak řekli porotě, že to dítě mělo problémy dávno předtím.
Že mělo psychické problémy.
- Mělo problémy? - Přesně tak.
Ironií je, což vám potvrdí odborníci na zneužívání,
že děti s různými psychickými problémy
jsou obzvlášť citlivé na pozornost dospělého,
který s nimi mimo jiné manipuluje a začne je lákat k sexuálním aktivitám.
Zavolali mi právníci,
že chtějí vidět moje záznamy. Vždy na mě byli milí.
Beru to jako veřejný záznam, tak jsem je pozval.
Jeden z nich byl Tim Kosnoff.
Zjistil jsem, že Boyle žije v D.C.
Řekl jsem mu, že objednám vysokorychlostní skenery
a nechám je tam dovézt, aby ty složky naskenovali.
Celkem měly asi 150 000 stran.
Spor jsme vedli až k Nejvyššímu soudu. Ten rozhodl,
že skauti musí předložit dalších 3 200 spisů.
Když jste se někde dočetli, že šli skauti k soudu,
obvykle prohráli na plné čáře.
V Portlandu došlo k závažné chybě.
Jednalo se o případ s mormonskou církví. Mormoni moudře zvolili vyrovnání.
Ale skauti to zkusili v Oregonu,
což bylo na takový risk nejhorší místo na světě.
Platí se tam trestní odškodné.
Portlandská žaloba podaná Kerrym Lewisem byla zlomová.
Otřásla celým skautem.
Kerryho zneužíval Timur Dykes.
Timur Dykes byl vedoucí skautů v oddílu sponzorovaném mormony.
Varovali před ním místního biskupa, ale stejně mu dovolil v oddílu zůstat.
Myslím, že celkem zneužil
asi 15 až 17 dětí z celkových 31.
Chtěli jsme porotu přesvědčit, že Kerry Lewis je obětí
nejen Timura Dykese, ale také Boy Scouts of America.
Chtěli jsme, aby porota pochopila,
že skauti dlouhodobě o problému sexuálního zneužívání věděli.
Porota rozhodla, že žalobce má právo na 18 milionů dolarů.
Byly toho plné noviny.
A jeho právníci pak přesvědčili soud,
že musí zařadit tyto složky do veřejných záznamů.
A najednou k nim měla přístup veřejnost.
OREGONSKÝ SOUD SCHVÁLIL ZVEŘEJNĚNÍ „PERVERZNÍCH DOKUMENTŮ“
Dnes zveřejňujeme na základě soudního rozhodnutí
asi 1 200 spisů…
…které si Boy Scouts of America vedli mezi lety 1965 až 1985
a označovali je za takzvané „perverzní dokumenty“.
Kerry Lewis se stal hlasem spousty obětí.
Mají pro veřejnost stejný význam
jako měly před soudem pro porotu.
Představují soubor informací, který Boy Scouts of America měli
na rozdíl od všech ostatních mládežnických organizací. Tehdy i dnes.
Podle mě Američtí skauti vůbec nepochopili,
jak vážné to celé bylo.
Jako by jim přeťali stehenní tepnu
a oni pomalu krváceli. Jenže si to nemysleli.
Z INFORMACÍ VYPLÝVÁ
Skauti věděli, že k tomu dochází,
a zametli to pod koberec. Ani nezavolali policii.
Ani sociálku.
Zničili všem těm chlapcům život.
Skauti se bránili zákonným snahám zveřejnit další složky.
Nyní se však na internetu objevily detaily
obsahující seznam jmen 1 900 vedoucích
podezřelých nebo usvědčených ze zneužívání dětí.
Seznam zveřejnil obhájce obětí Tim Kosnoff.
V tu chvíli se jednání ve skautu provalilo veřejně.
PERVERZNÍ DOKUMENTY BOY SCOUTS OF AMERICA
Od samého začátku zneužívali svého postavení a privilegia,
protože veřejnosti nikdy neřekli o povaze a rozsahu problému.
Neřekli to rodičům ani nevarovali skauty.
Stala se z nich organizace, která lhala Američanům,
rodičům a Kongresu ve výročních zprávách
o skutečných rizicích skautingu.
PROSÍM, UJISTĚTE SE,
Dodnes nedokážu pochopit,
jak mohli mít tolik záznamů o sexuálním zneužívání
a nemyslet si, že je to problém.
I kdyby měli ty nejlepší úmysly. Vedení skautu mělo skvělý program.
Věřili mu a nechtěli ho ohrozit tím,
že by lidi zbytečně strašili kvůli maličkosti.
Ale kdy se rozhodnete, že to není maličkost?
Připomíná to katolickou církev a její tajné archivy.
Dospělí sledují potenciální problémy.
Vidí, že by to mohlo ohrozit jak je, tak i jejich pověst.
Skauti se prezentují jako čestná organizace.
A tak jsou tyto složky důkazem,
který by mohl tu jejich počestnou pověst poškodit.
ZNIČILI MU ŽIVOT
Jako první je napadlo, že to celé utají,
protože instituce je důležitější než jednotlivec.
DOSPĚLÉ OBĚTI SEXUÁLNÍHO NAPADENÍ SI ZASLOUŽÍ SPRAVEDLNOST
Jedinou obranou, kterou skauti a jejich pojišťovny za ty roky měli,
byla promlčecí lhůta.
Tyto regresivní zákony nahrávající predátorům
zavřely dveře soudu pro oběti ve věku 21 let.
Promlčecí lhůta je jen termín.
Je to libovolná lhůta pro podání žaloby nebo stíhání.
Pro vraždu promlčecí lhůta neplatí.
U sporů ohledně smluv je promlčecí lhůta obvykle kratší.
Sexuální zneužívání dětí v tomto vesmíru připomíná spíš vraždu
než nějakou smlouvu,
protože oběť nechápala, co se jí dělo.
Sexuální zneužívání v dětství sžírá oběti duši a ničí ji dlouhé roky.
Není to zlomená noha.
Čím víc jsem se promlčecí lhůtě věnovala,
tím víc mi bylo jasné, že jsme jen odrazovali oběti
v celé Americe, umlčovali je a umožňovali organizacím pokračovat.
Začala jsem to zkoumat
uprostřed katolického skandálu se sexuálním zneužíváním.
Začala jsem uvažovat, co by se stalo, kdybychom řekli:
„Zapomeňte na promlčecí lhůtu. Zrušíme ji.“
Tak jsem na tom začala pracovat.
Právě teď probíhá živé sociální hnutí,
kdy oběti předstupují a dožadují se spravedlnosti.
Není pochyb o tom, že svým svědectvím změnily svět.
A zákonodárci, i ti, kteří skauty milují,
nebo milují církve a internátní školy…
To jsou lidé, kteří vnímají, co se děje, a zastávají se dětí.
Třetina států v tuhle chvíli do jisté míry promlčecí lhůtu zrušila.
MOŽNOSTI NAHLÁŠENÍ
Když se promlčecí lhůta změnila v New Yorku, New Jersey a Kalifornii,
ve třech lidnatých státech se spoustou lidí,
dětí a skautů,
čelili Američtí skauti odhalení, které jim do té doby nehrozilo.
SKAUTI SOUZENÍ ZA ÚDAJNÉ ZNEUŽÍVÁNÍ
Skauti dospěli k závěru, že je lidé zaplaví žalobami.
Což se stalo.
Jako nejjednodušší řešení problému jim přišlo vyhlášení bankrotu.
Obětem zneužívaných vedoucími skautu běží čas.
V pondělí je nejzazší termín, kdy mohou podat žalobu.
Když došlo k vyhlášení konkurzu a začaly chodit žaloby,
požádali mě o odhad. Řekl jsem:
„Tipnul bych, že nanejvýš se přihlásí tak 10 000 lidí.“
Čísla začala stoupat. Překonali jsme 20 000.
Pak 30 000, pak 40 000 a 50 000.
Bože můj.
Věděli jsme, že jich bude hodně.
Ale musím říct, že mě to ohromilo.
Neuvěřitelných 82 000 údajných obětí
podalo žalobu na Boy Scouts of America za sexuální zneužívání.
Začínali jsme s 231 pedofily z dokumentů. Počet obětí jsme neznali.
Bylo jich 82 000, což je neskutečné.
Většina obětí se podle mě vyrovnává hlavně s pocitem,
že to nemají pod kontrolou.
Neměl jsem to pod kontrolou, když mě zneužívali.
Tu situaci ovládal muž, který mě zneužíval. Od začátku do konce.
Proto mi dodává sílu každá věc, kterou si tu kontrolu beru zpět.
ARMÁDA SPOJENÝCH STÁTŮ
Nechci být milionář. Nejde mi o peníze.
Mám vysoký výsluhový důchod.
Nepotřebuju to.
Dělám to proto, aby už žádnému dítěti neublížili tak
jako mně.
To byl vždycky můj hlavní cíl.
Nejenom, že jsou za to skauti zodpovědní.
Ať to přiznají.
Ale teď před sebou mají novou výzvu. Musí se postarat, aby se to neopakovalo.
Žádný z přeživších to nedělá pro peníze.
To pro nás není důvod.
Chceme být slyšet.
A získat možnost se s tím vyrovnat.
Nemůžu mluvit za žádnou z obětí ani žádnou skupinu,
ale řeknu vám, že chci mluvit za mrtvé.
Chci mluvit za děti, co to nepřežily.
Co přišly o život sebevraždou, alkoholem, závislostí, mrzačením,
sebepoškozováním, sebeubližováním.
Chci mluvit za mého kamaráda Patricka…
který mi dodnes chybí.
Nastal čas, abychom odhalili, co se v této organizaci odehrávalo.
Dle mého názoru šlo o zvěrstva.
A musí přestat.
Jednání o konkurzu jsou často vyhrocená.
Tento konkrétní případ byl neobvykle a nesmírně těžký.
Případ skautu je jeden z nejkomplikovanějších
a strukturálně nejnáročnějších konkurzů vůbec.
V nejjednodušším případě úpadku bude mít dlužník majetek.
Pokud jde o firmu, bude mít majetek firma.
Třeba letadla nebo stroje.
Představte si typickou korporaci. Není těžké vymyslet, co jsou aktiva.
Na základní úrovni můžete aktiva prodat a proměnit je v hotovost.
Ale celé je to mnohem těžší,
když nemáte jednu řadu aktiv, ale spoustu propojených organizací,
z nichž všechny mohou, ale nemusí být právně zodpovědné.
Pokud jste se stali obětí například v Jižní Dakotě,
neměli byste si nárokovat aktiva vlastněná newyorskou organizací a naopak.
Není jasné, jestli máte právo nárokovat si věci od národní organizace.
Ale kolik má ta národní organizace aktiv?
Proto bylo v tomhle případě velmi náročné zjistit, jak to s těmi aktivy je.
Nejvíc by nám mělo záležet na obětech
a tomu, aby se jim dalo za pravdu.
Ale v takto složitém procesu s různými proměnnými
to tak bohužel není.
Když byla zavedena kapitola 11, nikdo na sexuální zneužívání dětí nemyslel.
Takže teď je ze zločince dlužník.
A veškeré naše zákony
ho z právního hlediska chrání.
A najednou jsou z tisíců obětí zneužívání věřitelé.
Právo na ně pohlíží stejně jako na pokrývače, co nedostal zaplaceno.
A do toho jim řekli, že jsou skupina.
A nebudou moct podávat individuální žaloby.
Proto jsme navrhli úpravu zákona o úpadku.
Nikdy to nemělo být skladiště obětí sexuálního zneužívání.
Máte strach, že právník zvolí lehčí cestu.
Proč vést soudní spor, když jedním telefonátem
můžu dostat polovinu?
Není to výhodné pro oběť, ale pro právníka.
Dostane 30 nebo 50 % zcela bez práce.
Je potřeba vzít v úvahu, jak se motivace právníka
odchýlí od motivace oběti.
Do úpadku dle kapitoly 11 sexuální zneužívání nepatří.
Je to soudní řízení, které udělá ze zneužívaných náhodné oběti.
Stejně jako tehdy v dětství.
A když pak dosáhnou vyrovnání a ukončení konkurzu…
Tomu říkáte slavné vítězství?
Instituce porušující zákon bude běžet dál.
A ještě dokonce řeknou,
že když se nepřihlásíte v konkurzu, nesmíte je žalovat.
Konkurz je navržený, aby pomáhal mocným.
Je to pro ně výhra.
Skauti dlouho tvrdili, že je to zneužívání jen malý problém.
Že je to jen maličkost.
Vzhledem k existenci dokumentů a tomu, co víme…
Přihlásilo se 82 000 lidí. Ublížili jste spoustě lidem.
Byla to lež. Chtěli jste to zatajit.
Boy Scouts lhali, že to není problém.
Jasně. 82 000 za jakou dobu?
Ani nevíme, jestli je to číslo přesné. Ale i jeden by byl moc.
- Ale proč by… - I jeden je moc.
Jsme mikrokosmem naší společnosti.
Ke zneužívání dochází v 95 procentech doma.
Od někoho z rodiny.
Co jste v poslední době viděl ve zprávách o zneužívaných dětech?
Děje se to ve školách i všude jinde.
Věříme, že nejlepší k tomu, co všechno děláme,
je vytvořit základ, pomocí kterého můžete ty lidi sledovat
a zabránit jim, aby se k vám dostali.
Víme, že si hledají způsoby, jak se dostat k mládeži.
Dokud jim v tom nezabráníme,
nikdy nebudeme moct naše děti dostatečně chránit.
A to je pro nás hlavní.
Je to naprosto bezpečné
a zaručíme vám, že se nikomu nic nestane
a že se nám tam nedostane nežádoucí osoba,
která se je pokusí zneužít?
Ne, chceme je co nejvíc chránit.
Neexistuje dokonalý plán. Nemáme nekonečně financí.
Ani všechny peníze světa obětem nevynahradí,
co se jim stalo.
Nevymaže to žádná omluva.
Ani se o to nesnažíme.
Proto je zveme do vedení.
A do ochrany mládeže.
Žádáme přeživší, aby přišli
a monitorovali naše snahy, protože jsme odhodlaní to změnit.
Ale nikoho to nemrzí víc.
A rozhodně si nemyslíme, že ta kompenzace bude obětem stačit.
Podle mě je pro skauty důležitá důvěra.
Nesvěřím vám své děti, když vám nebudu věřit.
Na to se zeptejte vedení.
Co? Já se ptám vás.
Já osobně bych se šel podívat do oddílů.
Proč by měli Američané věřit skautům?
Proč bychom si měli říct, že to funguje?
Podívejte, co děláme, aby děti byly v bezpečí.
Podívejte se na ochranu, kterou nabízíme, a rozhodněte se.
Mluví o těch 95 %, jako by na to byl odborník.
Přitom to není fakticky správné ani přesné.
Obrací se na veřejnost.
Na školy a podobně. Místo aby se soustředil…
Boy Scouts of America už mají přes 82 000 obětí. A to není vše.
Jsou to chlapci a muži, kteří přežili sexuální zneužívání.
A on se od toho odklání, aby mluvil o jiných subjektech?
Boy Scouts chtějí, aby si společnost myslela,
že je sexuální zneužívání ve skautu minulostí.
Podívejte se na čísla.
Před 40, 30, 20 lety jich bylo mnohem víc.
Ale už vám neřeknou, že mužovi trvá,
ne chlapci, ale mužovi trvá minimálně 20 let…
Ale pouze v případě, že o tom někomu řekne.
Většina mužů to řekne například své ženě,
terapeutovi nebo někomu, komu věří.
Ale většina to nikdy nikomu neřekne, proto se to nedá zastavit.
A to si vezměte, že kluci jsou ve skautu i dnes.
Nezapomeňte, že nedošlo
k žádnému vyšetřování na celostátní úrovni.
NAVRHUJI MU NAZNAČIT, ŽE JSTE O TOM VŮBEC NEVĚDĚL
Celé to přestane jedině tehdy,
když se někdo přihlásí a řekne, že je to třeba vyšetřit.
Ať už někdo z Kongresu, senátu nebo prezident
bude mít odvahu říct
ministerstvu spravedlnosti:
„Zjistíme, co se tam stalo.
Když to pochopíme, budeme tomu moct zabránit.“
A slovo „odvaha“ jsem použil záměrně.
Část skautské listiny
totiž schválil Kongres.
A říkají, že jsou zodpovědní za učení vlastenectví a odvahy.
Potřebujeme, aby námi zvolení vůdci řekli:
„Co se stalo?
Pojďme zjistit, jak to bylo, ať to můžeme vyřešit.“
Vy jste proti skautu vystoupil a velmi odvážně jste se ozval.
Proč jste to udělal?
Pokud budu mlčet, i když vím, co vím, bude ze mě spoluviník.
Když se zeptáte mých známých,
řeknou vám, že se jen tak nevzdám.
Až do odchodu jsem dělal vše, abych skauty držel v bezpečí,
i když jsem věděl, že na každé čtyři kroky vpřed, udělají dva vzad.
Součástí mé pracovní smlouvy byla podmínka k získání odstupného.
Musel jsem podepsat,
že nebudu nikdy s nikým mluvit o ničem,
co se týká Boy Scouts of America.
Nemám rád výmluvy.
Tak mě táta vychoval. Buď se vymlouváte, nebo ne.
Šel jsem do Amerických skautů pracovat.
Šel jsem tam, abych jim pomohl chránit děti.
A byl jsem celkem úspěšný,
přestože jsem čelil spoustě překážek.
Ale nakonec jsem selhal.
Chci vám říct, že to stále není pro mladé chlapce a dívky bezpečné.
Celý život jsem vyšetřoval a chránil děti.
Nebudu mlčet, když vím,
že dětem stále hrozí sexuální zneužívání.
Pokud nic neřeknu, budu spoluviník.
A to nedopustím.
Nebudu spoluviník.
Řekl jsem, že s tím končím.
Otevřelo mi oči, když jsem zjistil, že to já vybírám, kdo mě definuje.
Je to velká věc.
Dnes vám chci představit nejprve Michaela Johnsona.
Naše výzva nemá za cíl ukončit činnost skautu.
Kdo mě zná, všichni skauti,
co nás posloucháte, víte, že o tohle nám nejde.
Místo toho musíme vytvořit nezávislou odpovědnost
a dohled, které jsou pro bezpečnější skaut nezbytné.
Organizace v současné podobě tento ideál nesplňuje.
Zklamává náš národ, zklamává naše rodiny
a všechny skauty v programu.
Můj dobrý kamarád je přeživší, kterého zná celý národ.
Mluvil o svém příběhu.
Řekl mi: „Něco ti vysvětlím.
Ukaž mi sexuálně zneužívaného muže, já ti ukážu velkou hanbu.“
Tak jsem přemýšlel, „hanba“ je pro muže dost silné slovo.
A řekl jsem mu…
„Nelíbí se mi představa, že se ti muži musí vypořádávat s hanbou.
Jestli se má někdo stydět, měli by to být Američtí skauti.“
Nyní mluvím přímo k vám, kteří jste se stali obětí zneužívání.
Za ty roky jsem měl možnost poznat spoustu z vás.
Když jsem byl ve skautu a i poté.
Někteří členové
ze skautu odešli…
protože už nechtěli dál snášet neustálé sexuální zneužívání.
Tohle je pro každého z vás.
Nikdy jsem na vás nezapomněl, když jsem tam pracoval.
Nikdy na vás ani vaše útrapy nezapomenu.
Přeživší byli velmi milí.
Ti kluci…
Schválili mi, co jsem udělal.
To oni jsou odvážní hrdinové.
Proč jsem se rozhodl ozvat?
Štvalo mě to.
Bylo to buď teď, nebo nikdy.
Pamatuju si, že tehdy máma bydlela na rohu 73. a Coles.
A Carl žil na 72. a South Shore Drive, což je hned za rohem.
Posbíral jsem odvahu
a něco ve mně mi řeklo, ať odejdu.
Byl tam se mnou, ale já utekl. Bydlel v mrakodrapu.
Místo výtahu jsem běžel po schodech. Všechno jsem tam nechal.
Zbylo mi jen to, co jsem měl na sobě.
Vyběhl jsem s divokým výrazem ve tváři a pocitem, že musím pryč.
Doběhl jsem k mámě domů.
Neustále se mě ptala, co se stalo.
Všechno to ve mně bobtnalo, až mi z toho vřela krev.
Druhý den jsem jí to řekl.
Byla to hrozná úleva.
Věděl jsem, že je konec, jakmile jsem odešel.
Že je po všem.
A díky tomu můžu teď svůj příběh sdílet.
Cítil jsem, že se nám dostane spravedlnosti.
Držel jsem to v sobě do svých 50 let.
Měl jsem jisté problémy.
Asi krizi středního věku.
S manželkou jsme si přestali rozumět.
Věděla, že za tím něco je.
Poznala, že jí něco tajím. Tak jsem jí to řekl.
Její prvotní reakce mi udělala obrovskou radost. Byla vzteky bez sebe.
Hrozně ji naštvalo, co se mi stalo.
Řekla: „Zatracení skauti.“
Několikrát jsem to chtěl říct i mámě.
Chtěl jsem jí říct, co se mi stalo,
abych jí vysvětlil, proč jsem si ke konci střední a na vysoké držel odstup.
Tehdy jsme spolu nemluvili.
Máma onemocněla rakovinou plic.
Zavolal mi její doktor a řekl,
že jí jeden z nás musí oznámit, že má neoperovatelný nádor.
Žila pouhé tři měsíce.
Za ty tři měsíce jsme si dost řekli.
Ale tohle jsem jí neřekl.
Neřekl jsem jí to.
Kdy jste o tom poprvé někomu řekl?
Asi tak před 15 lety. Když už jsem byl dospělý.
Nikdy mě to ani nenapadlo.
Asi proto, že se spousta lidí ozvala.
Tohle je poprvé,
kdy se o tom většina lidí dozví.
Hrozně se za to stydím. Vážně. Je to ostuda.
Je to hrozný.
Neovládám kvůli tomu vztek.
Tak moc mě štve, že mě v životě připravili o tolik.
Vážně. Kvůli tomu jsem přišel o tolik věcí.
Je to katarzní. Vážně.
Bolí to, ale zároveň se mi ulevilo.
Nechci se takhle cítit napořád.
Už to nechci dál cítit.
Jen bych si přál…
aby byli naživu a já jim to mohl říct.
Tak dlouho jsem to tajil.
Upřímně si myslím…
Myslím, že by to táta přijal
a pochopil.
Nejspíš by byl naštvaný.
Že jsem mu to neřekl dřív.
Držíte to v sobě.
Něco vám povím.
Vás pět je prvních, komu jsem to kdy řekl.
Proč teď?
Protože mám pocit, že mi spadla obrovská tíha z ramen.
Je to jiné, když víte, že nejste sami.
Že bojujete společně.
A za co? Za pocit, že jste normální.
Tuhle trofej mi táta dal za to, že jsem se stal vedoucím.
Už má nejlepší za sebou.
Ale je to něco,
co mi ho připomíná.
Je to…
Proto jsem se ozval.
Jako správný Orlí skaut.
Ani si neumíte představit,
kolikrát ji takhle držím v ruce a brečím.
Na křídlech je vidět,
jak jsem je dost nešikovně slepil, protože…
V minulosti mě tak štvalo, co ta trofej představuje,
že jsem s ní mrštil o zeď.
A pak ji slepil.
Ten bankrot není konec. Je to jen jeden krok v dlouhém procesu.
DELAWARSKÝ INSOLVENČNÍ SOUD SCHVÁLIL PLÁN VYROVNÁNÍ VE VÝŠI 2,46 MILIARDY DOLARŮ.
SKAUTI VYNALOŽILI NA SOUDNÍ POPLATKY PŘIBLIŽNĚ 300 MILIONŮ DOLARŮ.
ADVOKÁTI A INSOLVENČNÍ PORADCI SI CELKEM ROZDĚLÍ PŘIBLIŽNĚ 1 MILIARDU DOLARŮ
VĚTŠINA OBĚTI STÁLE NEVÍ, JAKOU ČÁSTKU OBDRŽÍ A KDY JI DOSTANOU.
BOY SCOUTS OF AMERICA BUDOU POKRAČOVAT V ČINNOSTI.
POKUD JSTE VY NEBO VAŠI BLÍZCÍ ZAŽILI SEXUÁLNÍ ZNEUŽÍVÁNÍ
NEBO MÁTE PSYCHICKÉ PROBLÉMY,
INFORMACE A ZDROJE NAJDETE NA WWW.WANNATALKABOUTIT.COM.
Překlad titulků: Michael Novotný