Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Shohei Ohtani teki sen!
Yksisarvinen teki sen taas.
Hän on toiselta planeetalta.
4-seam fastball -syöttö 98:lle.
Syöksy. Mutkassa. Oikea laita. Luoti.
Hän on nykyajan Babe Ruth.
Ohtani, laaseri, ja sinne meni.
Ohtani sai sen. Hän sai sen.
Ulkona.
Ensimmäinen pallo, ja ensimmäinen syöttö murskaa.
Onnistui!
Seitsemän uskomatonta vuoroparia, ja hän lyö pallon kilometrien päähän.
Shon paikka.
Shohei Ohtani on ainoa pelaaja MLB:n historiassa,
jolla on yli 10 syöttövoittoa, 40 kunnaria -
ja 15 poltettua pesää samalla kaudella.
Ainoana All-Starina, joka on valittu nimetyksi lyöjäksi ja syöttäjäksi -
hänen suorapalonsa ja kunnarinsa -
ylittivät Babe Ruthin tekemät ennätykset vuosikymmenien takaa.
Tämä on tarina baseballin historian ainutlaatuisimmasta pelaajasta.
Vuonna 1994 syntynyt Shohei Ohtani -
kasvoi Iwaten pikkukaupungissa Japanissa.
Kukaan ei odottanut legendan tulevan niin puskasta maaseudulta.
Vartuin Japanin maaseudulla, jossa oli vain muutama baseball-joukkue.
Useimmat joukkueet eivät olleet käyneet isoissa turnauksissa.
Olin varma, että monet muut pelaajat olivat minua lahjakkaampia.
Täältä hänen matkansa alkoi.
SHOHEIN ENSIMMÄINEN BASEBALL-KENTTÄ
SHOHEIN LUKIOKENTTÄ
Halusin toki suureksi baseball-pelaajaksi,
mutta en uskonut sen toteutuvan.
Lapsena Shohei katsoi Major League Baseballia -
ja unelmoi pelaavansa siellä.
Meillä oli kotona tietokone.
Tutkin syöttäjiä, mutta myös sarjaotoksia -
ja videoita eri pelaajista.
Näitä asioita pystyi etsimään netistä.
Sillä prosessilla oli suuri vaikutus minuun.
Tunteeton Ichiro Suzuki.
Ja maalyönti keskelle.
Hän on uusi kaikkien aikojen lyöntikuningas -
Major Leaguen historiassa numerolla 258.
Hyvänen aika.
Tänään Hideki Matsui hoiti homman kotiin.
Randy Johnson on syöttänyt täydellisen pelin.
Pedro Martínez on syöttökummulla.
Barry Bonds on lyönyt enemmän kunnareita kuin kukaan.
Se päätyy yläkatsomoon. Mammuttimainen kunnari Ken Griffey Jr:ltä.
Jo lapsena se oli selvää.
MLB-pelaajat olivat aivan eri tasolla.
Kun katsoin heitä TV:stä ja muista medioista,
Ichiro-san, Matsui-san, ennen heitä Randy Johnson ja Pedro Martínez…
Barry Bonds, lista jatkuu, Ken Griffey Jr…
Jo lapsena oli selvää, että MLB oli pesäpallon ykköspaikka.
Olen aina tarttunut haasteisiin.
Halusin nähdä, miten pitkälle pääsisin MLB:ssä.
Around the horn -heitto kolmoselta ykköselle. Matsui astuu paikalle.
Hän aloittaa vasemmalta kentältä 259:n keskiarvolla ja 9 kunnarilla.
Tutkin hänen lyöntiään ja tätä.
Kaikki ovat tehneet niin.
Minulla oli kotona maila, jolla löin aina kun halusin.
Olin silloin vapaa pelaaja.
Olen imarreltu.
Se, että pitkälle päässyt ja MLB:n iso nimi Shohei -
ihaili minua ollessaan nappulaliigassa merkitsee minulle paljon.
Mukava kuulla.
Tuskin hän haluaa tätä.
Kiitos.
Tämä on mahtavaa.
En ole sellainen, joka tykkää pyytää palveluksia.
- Vaalin tätä. - Pedroa nauratti,
koska, kuten hän sanoi: "Olet oikeassa, en voinut hyvin."
Vuonna 2009 -
Shohei katsoi, kun Matsui ja minä kohtasimme loppuottelussa.
…vasenkätiselle lyöjälle.
Pedro Martínez on lempisyöttäjiäni.
Etenkin hänen uransa alkupäivät -
olivat niitä, joiden seuraamisesta todella nautin.
Hänen kaltaisensa pelaajan ja muiden MLB:ssä menestyneiden japanilaisten -
kohtaaminen World Seriesin isolla lavalla oli erityinen hetki minulle.
Varsinkin, koska olen molempien pelaajien fani.
Pedron syöttö Matsuille.
Ja koppilyönti oikealla, pitkin viivaa.
Sinne meni. Kaksi-nolla New Yorkille.
Näin sen. Kunnari oikealle kentälle.
Pedro Martínez ei ehkä ole hyvävartaloinen urheilija, mutta siitä huolimatta -
hän saa tehokkaasti voimaa palloon.
Puhumattakaan hänen repertuaaristaan.
Häneen verrattuna olen syöttäjien kookkaammalta puolelta.
Kokoni vuoksi hänen tyylillään syöttäminen on hankalaa.
Tiesin, että piti harjoitella enemmän.
Jos näin kookas syöttäjä pystyisi tuollaisiin liikkeisiin,
uskon, että hän suoriutuisi hyvin.
Viisi suorapaloa jo. Michael Busch, lyöjä.
Lyönti ja huti. Michael Busch ei pärjää 160 km/h syötölle.
SHOHEIN NOPEIN SYÖTTÖ 164 KM/H
Alhaisin avauskeskiarvo maalis-huhtikuussa sitten 1920-luvun.
Eli yli 100 vuoteen. Vähintään 770 vuoroparia.
Shohei Ohtani on listan kärjessä.
Katsokaa, mitä nimiä. Pedro Martínez ja Bob Feller.
- Yksi, kaksi. Eddie? - Hän voittaa. Kyllä.
Niin voitti.
Shohei Ohtani on syöttökummulla tänään.
Hän saattaa olla oikea mies siihen hommaan tänään.
Siinä tulee nopea syöttö ja kolmannella huti.
Shohei menee tasoihin Babe Ruthin kanssa kaikkien aikojen suorapalolistalla -
syöttäjänä ja lyöjänä.
Babe Ruth, molemmat 501:llä, two-way -tähdet Babe ja Shohei.
Shohei taitaa voittaa.
Peña lyö ohi. Paha liukuri Shoheilta.
Ohtanin toinen suorapalo.
Hän ohittaa Babe Ruthin, joka on kaikkien aikojen palotähti.
Tällaista ei ole nähty Major League Baseballin historiassa.
Olen kiitollinen, että hän on esimerkkinä minulle.
Aloitteleva syöttäjä. Selostajat. Fanit. Tätä täällä ei voi olla rakastamatta.
Hän yrittää korkeaa laakapalloa.
Palo numero 17 Pedro Martínezille.
Koko baseballin pitkän historian ajan syöttäjiä on ollut monia.
Mutta näin sulavaa syöttöön -
pystyy harva syöttäjä.
Olen tietysti puolueellinen.
Olen ylpeä hänen taustastaan -
ja miten hän unelmoi niin mahdottomia.
Kasvoin kuin Shohei. Samalla tavalla avoimilla pelloilla.
Sain liikkua vapaasti.
Halusin olla ulkona luonnossa ja olla vapaa.
SHOHEI 3- JA 7-VUOTIAANA
Mutta haaveilin myös baseball-pelaajan urasta.
Tiedättekö, kuka ansaitsee kunnian?
Luulen, että se kuuluu hänen vanhemmilleen.
He saivat hänet sitoutumaan siihen, mitä hän halusi.
Vanhempani veivät minut baseball-treeneihin joka viikko.
SHOHEI 12-VUOTIAANA
Sain tehdä, mitä halusin. Kävin myös uimakoulussa.
Vanhempani täyttivät sen roolin.
Miten sanoisin tämän?
He ovat upeat vanhemmat, mutta eivät mentoreitani.
Kunnioitan vanhempiani sellaisina kuin he ovat,
mutta kun kuulen samat sanat -
kunnioittamaltani opettajalta koulussa, se on eri asia kuin -
kuulla ne vanhemmiltani.
Siinä on ero, mitä ne sanat merkitsevät minulle.
Rakastan vanhempiani ja olen kiitollinen heidän tuestaan.
En olisi pystynyt tähän ilman heitä.
Mutta mitä tulee elämäni vaikutusvaltaisimpaan ihmiseen,
se on eri juttu.
SHOHEIN VALMENTAJA VUOSINA 2013-17
Kun neuvottelimme hänen tuomisestaan tiimiimme,
hänen äitinsä oli aina tukenamme.
Hänen vanhempansa olivat anteliaita.
He välittävät hänestä ja rakastavat häntä.
Silti he antavat hänen aina päättää itse.
Hänen isänsä opetti hänelle baseballin perusteet, kuten kopittelun ja juoksun.
Sellaisten tärkeiden asioiden opettaminen teki häneen suuren vaikutuksen.
3-2.
Ohtani osuu kovaa. Sukellus!
Heitto myöhästyy.
Ohtani on iso, vahva ja liian nopea.
Lukion ensimmäisellä luokalla -
Shohei listasi tavoitteensa "unelmataululle".
Hän halusi kahdeksan ammattilaisjoukkueen huomion.
Sen hän aikoi saavuttaa -
hiomalla kahdeksan pelinsä osaa täydelliseksi.
Jokaisella osalla oli kahdeksan pienempää tavoitetta.
Niihin kuuluivat fyysisyys, mielenlaatu,
onni, hallinta,
ja inhimillisyys muiden muassa.
Aika vaikuttavaa.
Olen vaikuttuneempi siitä,
miten hän oli ajatellut sitä jo aiemmin,
kuin mitä hän tekee nykyään.
On vaikea hahmotella unelmaansa, saati toteuttaa se.
Kunpa olisin voinut tehdä saman.
Mutta en ajatellut sitä.
Olin niin epävarma.
Baseball ei ollut helppoa.
Se ei ole helppoa hänellekään, mutta tämä on vaikuttavaa.
Hän listasi unelmansa paperille, varsinkin niin nuorena.
Se on jopa vaikuttavampaa kuin hänen baseball-uransa.
Tämän pitäisi olla jo Hall of Famessa.
Tämän pitäisi olla Hall of Famessa.
Tämä on noloa.
Todella, tuon piti -
olla jotain minun ja itseni välistä.
En ollut valmis tuon julkaisuun.
Halusin pitää sen lukittuna jonnekin, mistä kukaan ei löytäisi sitä.
2010? Hän on siis ollut lukiossa.
Ensinnäkin "kahdeksan joukkueen huomio"…
Minulla ei koskaan ole ollut niin isoa tavoitetta.
Kirjoittiko hän tämän fuksivuonna?
En usko, että muut liigan pelaajat suunnittelivat tällaista.
Hän paloi.
CC Sabathia voittaa pelin.
Tämä on hänen kuudes kokonainen pelinsä New York Yankeesinä…
Tämän kirjaaminen -
ja suunnitelman toteuttaminen on uskomatonta.
Luin kaiken, mitä hän kirjoitti. Käsien huolto ja notkeus,
vakaus ja kaikki, mitä hän kirjoitti tuohon paperille.
Hän on MVP Cy Young kisassa joka vuosi.
Hän pääsee Hall of Fameen.
Unelmien listaaminen auttaa varhaisessa vaiheessa.
Ihmisillä on taipumus unohtaa.
On yksinkertaista kirjoittaa ja pitää listaa näkyvillä,
mutta minusta se on tehokasta. Kun jatkaa sitä, mistä on kirjoittanut,
se, mitä pitää tehdä, tulee lopulta luonnostaan.
Sen voi tehdä monella tavalla. Kyse ei ole siitä, mikä on oikein.
Tämä on vain yksi lähestymistapa.
Se on sen arvoista.
Se, mikä sai hänet ikään kuin luonnostelemaan unelmansa,
ja miten hän pystyy toteuttamaan sen kaiken,
tunsiko hän kehonsa niin hyvin?
Tiesikö hän, että hänestä tulee sellainen urheilija?
Minua kiinnostaa tietää, miten hän valmistautui niin hyvin.
Ne vain tulivat mieleeni.
En yrittänyt miettiä liikaa.
Se oli vain lista minulle tärkeistä asioista.
Valitsin ja kirjoitin ylös, mitä pidin tarpeellisena.
Siinä kaikki.
6-vuotiaana Shohei kirjoitti, että hänen lempilajinsa on baseball.
Hänen unelma-ammattinsa oli olla baseball-pelaaja.
Aikuisena hän halusi olla tavallinen.
VALMENSI SHOHEITA 2013-17
Onko tämä ensimmäiseltä luokalta?
Tämä on yllättävää.
Kysy, miksi hän kirjoitti tämän. Mitähän hänen sanojensa takana on?
Haluaisin tietää vastauksen.
Tarkoittaako se, että hänestä tuntui jo ekaluokkalaisena epätavalliselta?
Jokin sai hänet erottumaan muista.
Minuun tekee vaikutuksen se, että jo ekaluokkalaisena -
hän ymmärtää nöyryyttä, ja ettei itsellä saa kehuskella.
Hän tiesi, että teot puhuvat enemmän kuin sanat.
Hänen vanhempansa ansaitsevat kunniaa hänen opettamisestaan.
Lukiessani ajattelin, ettei tämä ole normaalia.
Hän ei ole kuka tahansa.
Hän ei ole normaali.
Nyt haluan tutustua Shoheihin kunnolla.
Olin tavallinen lapsi.
Vähän tavallista isompi.
Olin keskimääräistä isompi yläasteella.
18-vuotiaana Shohei valittiin syöttäjäksi USA:han.
Japanilainen ammattilaisjoukkue teki tarjouksen, joka kiinnitti huomion.
Hän sai tilaisuuden olla sekä syöttäjä että lyöjä.
Sellaista ei oltu nähty vuosikymmeniin.
SHOHEIN AGENTTI
Kun sitä päätöstä miettii 18-vuotiaana,
vaikka monet eivät pidä sitä minään,
mutta minusta ja Shoheista se oli iso juttu.
Se oli iso päätös.
Uskon, että pelaajan uralla olisi voinut olla kaksi polkua.
Uskon niin.
Se on liukuovi ja kysymys on siitä, valitseeko oven A vai oven B.
He päästivät hänet A-ovelle.
Aloitimme isoista liigoista ja mietimme loput sieltä käsin.
Pärjäsimme hyvin.
Jos hän olisi ollut B-ovella,
hän olisi ehkä aloittanut alasarjoissa,
emmekä tiedä, mitä olisi voinut käydä.
Ehkä hänet olisi leimattu pelkäksi syöttäjäksi tai lyöjäksi.
Emme ehkä olisi nähneet -
erityisen tilanteen kehittyvän, kuten nyt kävi.
Tarjous pelata two-way -pelaajana tuli Nippon-Ham Fightersilta.
Aluksi toivoin meneväni suoraan USA:han lukion jälkeen.
Fightersia lukuun ottamatta -
kaikki muut japanilaiset joukkueet halusivat minut vain syöttäjäksi.
Joistakin amerikkalaisjoukkueista tuli tarjouksia,
mutta he näkivät minut myös vain syöttäjänä.
Oli selvää, ettei kukaan ollut kiinnostunut minusta lyöjänä.
Fighters oli ainoa tiimi, joka ehdotti sitä.
Mietin asiaa ja tein valintani.
Lopulta päätin seurata sitä polkua urallani.
On tärkeää kehittää omaa tyyliään. Kun kuuntelin Shoheita,
näin, että hän oli itsevarmempi lyöjänä kuin syöttäjänä.
Hän näytti olleen tietoinen tekemistään valinnoista alusta asti.
Siinä mielessä -
hän vaikutti olevan se, joka halusi jatkaa omasta tahdostaan.
Fighters tarjosi hänelle ympäristön haasteen tavoitteluun.
Se kiehtoo minua.
Ja jatketaan.
Darvish syöttää. Kolmas suora.
Koska Shohei ei olisi päässyt MLB:hen ilman Fightersin hyväksyntää -
hän oli varmasti puhunut siitä vuosia.
Täällä on 30 joukkuetta.
Kaikki 30 tiimiä etsivät pelaajia Tyynenmeren alueelta.
Sitä mainostettiin paljon,
että Shohei halusi tulla pelaamaan Major League Baseballiin.
Lukion aikana hän halusi kovasti -
tulla tänne, jo ennen kuin hänestä tuli Fighter.
Hra Kuriyama tuli hyvin toimeen Shohein ja perheen kanssa,
joten he saivat sovittua,
että kun Shohei haluaisi tulla käymään,
ja saada tilaisuuden pelata Yhdysvalloissa,
he suostuisivat ja kunnioittaisivat hänen toivettaan.
Hänen tarinansa oli hieno.
Kukaan ei halua olla pelkkä syöttäjä.
Jos katsoo nuorisourheilua ja lukiobaseballia,
paras pelaaja on yleensä polttaja, syöttäjä, paras lyöjä,
ja kaikki nämä yhdessä.
Ja kuten sanoin,
hän tekee sen, jotta lasten ei tarvitse valita,
ja jotta he voivat olla molempia -
ja tavoitella unelmaansa lyöjänä ja syöttäjänä,
koska niin pelaaminen aloitetaan.
Lapsena unelmoimme lyövämme kunnareita -
ja polttavamme muita.
Tämä kaveri tekee molempia.
Hän elää jokaisen baseball-pelaajan unelmaa.
Ammattilaistasolla niin ei ole.
Se on mahdollista lukioon asti.
Lukiossa ei pelata joka päivä, kuten ammattilaiset.
Ehkä niin voisi käydä turnauksessa.
Lukiotasolla pelaaja,
joka osaa pelata missä tahansa asemassa hyvin, johtaa todennäköisesti joukkuetta.
Kun pääsee ammattilaistasolle, on tehtävä päätös.
On normaalia erikoistua ja valita pelipaikka, johon keskittyä.
Suurin syy oli se, että sain kokeilla molempia.
En ollut ajatellut sitä mahdollisuutta.
Ennen sitä mikään joukkue ei pitänyt minua lyöjänä.
Kaiken tämän keskellä, kun Kuriyama ehdotti,
että yritän molempia, aloin ajatella: "Voisin yrittää."
Siitä koko keskustelu alkoi.
Jos hän olisi valinnut vain toisen, hän olisi menestynyt USA:ssa paljon aiemmin.
Kun oli kyse molemmista,
emme tienneet, miten pitkälle hän pääsisi.
Halusin, että hän loistaa molemmissa -
ja että hän voi kilpailla MLB:ssä.
Hänessä oli potentiaalia, ja halusin nostaa hänet sille tasolle.
Joskus mietin…
Uskoiko hän todella, että minusta voisi tulla two-way -pelaaja?
Haluaisin tietää, mitä hän ajatteli silloin.
Hän oli yksi harvoista, jotka uskoivat minuun,
mutta näkikö hän sen mahdollisena tavoitteena?
Tai ehkä siinä vaiheessa -
joukkue yritti vain testata asioita ja nähdä lopputuloksen.
Kun päätin liittyä baseball-liigaan, jotkut seuran pelaajat sanoivat,
etteivät uskoneet, että pystyisin siihen.
Ymmärrän täysin. Ehkä Kuriyama-saninkin tapauksessa -
on ymmärrettävää, jos se oli vain strategia minun värväämisekseni.
Jos epäonnistuisin molemmissa, voisin valita vain yhden.
Tiesin, että odotukset olivat sellaiset,
mutta olin päättäväinen sen suhteen, että onnistuisin.
Se saa minut miettimään Kuriyama-sanin -
todellisia tarkoitusperiä.
Kuinka paljon hän uskoi potentiaaliini?
Fightersien näkökulmasta he voittivat joka tapauksessa.
Kumpikin tulos olisi ollut heille menestys.
Jos en olisi hyvä lyöjä, he voisivat käyttää minua syöttäjänä.
Kun minut varattiin, olin joukkueen päätösten armoilla.
Ajattelin, että voisin yhtä hyvin ottaa riskin.
Uskoin pystyväni siihen.
Olin iloinen, että sain tilaisuuden todistaa kykyni.
Olin varma, että hän pystyisi siihen.
Shohei lyöjänä ja syöttäjänä.
En epäillyt, etteikö hän olisi kummaltakin osin Japanin paras.
Se oli yksi puoli aikeistani.
Hra Yoshimura, Fightersien silloinen toimitusjohtaja, ja minä -
kävimme paljon keskusteluja ja päädyimme päätökseen.
Oli viisi vuotta aikaa.
Jos Shohei ei olisi päässyt MLB:hen viidessä vuodessa,
olisimme pettäneet hänet. Niin lahjakas hän oli.
Niin asia hoidettiin.
2012 NIPPON-HAM FIGHTERSIN LEHDISTÖTILAISUUS
Suurin unelmani oli pelata MLB-liigassa.
Vaikka lopullinen tavoite ei muuttunut,
toinen unelmani heräsi. Halusin menestyväksi two-way -pelaajaksi.
Uuden tavoitteen myötä halusin menestyä kansainvälisenä two-way -pelaajana.
Darvish-san lähti Fightersista ennen kuin liityin joukkueeseen.
Perin hänen pelipaitansa numeron 11.
- Tilanne oli jännittynyt. - Niin oli.
Joidenkin mielestä oli liian aikaista antaa numero 11 eteenpäin.
Se on erityinen numero joukkueelle -
ja Darvish-sanille. Oli kunnia saada käyttää sitä.
Se tuntui erilaiselta kuin mikään muu numero.
Kyllä, siinä oli joitain ongelmia.
Kykyjenetsijät olivat tutkineet Shohein taustat.
Odotukset olivat korkealla.
Numero 11 ei ole alun perin minun.
Se oli vain numero, jossa syötin.
Jotkut sanoivat: "Shohei ei ole ansainnut sitä vielä."
En nähnyt sitä niin.
Sen sijaan -
tiesin, että tiimi arvosti numeroa, joten kun he antoivat sen hänelle niin pian,
innostuin ja halusin nähdä, miten loistava pelaaja hän oli.
Kuten sanoin, se että hän pystyi pelaamaan -
ensimmäiset vuodet Japanissa lyöjänä ja syöttäjänä -
saivat hänet loistamaan ja tulemaan tänne,
ja saamaan itsevarmuutta ja rutiinin,
jotta hän tietää, mitä tekee -
voidakseen tehdä molempia korkealla tasolla.
Hän teki täydellisen ratkaisun,
kun ei tullut tänne 18-vuotiaana heti lukiosta.
Hän pystyi kehittymään ja oppimaan oikeasta rutiinista,
jotta pystyi tullessaan tekemään vaikutuksen kaikkiin.
Kaikki tietävät, miten vaikeaa on tulla ammattilaiseksi,
mutta Shohei joutuu tekemään tuplasti töitä.
Ongelma ei ollut hänen kykynsä.
Hänen kehonsa saavuttaisi rajansa.
Minun piti keksiä, miten tasapainottaa ne.
Se oli yksi tärkeimmistä asioista.
En kertonut Shoheille, mitä tehdä.
Kun hän puski eteenpäin, tuin häntä.
Varmistin, että hänellä oli selvä reitti.
Hän teki omaa juttuaan. Minun piti tukea häntä.
Hänen tavoitteitaan ei voi opettaa.
165 km/h, uusi ennätys!
Nippon-Ham Fightersissa Shohei rikkoi rajoja ja ennätyksiä -
toivoen pääsevänsä joskus pääsarjaan.
Hän oli varmasti itsevarma.
Ei sitä yleensä tiedä,
mitä tulee tapahtumaan.
Ei ole itsevarmuutta.
Siitä voi unelmoida ja tavoitella unelmaasi.
Shohei oli ainutlaatuinen.
Aina kun hän mietti, mitä halusi tehdä,
koska joskus me haluamme asioita.
Kyllä, haluamme,
mutta emme aina saa niitä.
Ehkä hän luuli pärjäävänsä. Hän uskoi onnistuvansa.
Mutta hän halusi tehdä jotain, mitä kukaan muu ei ollut tehnyt.
Ainakin uskon, että niin oli.
Ei sitä tiedä, jos ei kokeile.
Sitä tavoitetta ei kukaan ollut ennen tehnyt.
Ehkä 100 vuotta sitten pelaajat tekivät molempia.
Nykypäivän kilpailumaailmassa -
tämän yrittäminen ja saavuttaminen on jotain, mitä ei ole ennen tehty.
Haaste itsessään oli hänelle varmasti suurin motivaatio.
Vaikka hän epäonnistuisi, se on silti sen arvoista.
Viiden tai seitsemän vuoden jälkeen olin varma, että hän olisi valmis -
tähän kovaan haasteeseen.
Kun hän valmistautui, hän ei saanut liioitella.
Se oli tärkeä sääntö, mutta Shohei pani joskus hanttiin.
Hän halusi pelata tärkeissä peleissä.
Viestittelimme paljon sähköpostitse.
Minun tehtäväni oli kuitenkin pysäyttää hänet tarvittaessa.
Menestyäkseen MLB:ssä -
hänen piti rakentaa vahva perusta Japanissa.
Uskoin todella, että se oli lyhin polku sinne.
Olin varma, että Shohei ymmärtäisi, ja lopulta niin kävikin.
Onnistuipa lähestymistapani tai ei,
se selviää vasta, kun Shohei lopettaa baseballin.
En tiedä, mikä oli oikea tie.
Suoraan USA:han meneminen on myös hyvä vaihtoehto.
En tiedä, kumpi on parempi.
Minulle kyse ei ollut niinkään Japaniin jäämisestä,
vaan mahdollisuudesta olla two-way -pelaaja.
SHOHEIN MANAGERI VUOSINA 2021-22
En tiedä, miltä tuntuu olla hän.
Hän on ensimmäinen, joka tekee, mitä hän tekee.
Yritin vakuuttaa Cubsit siitä, että voisimme pelata kansallisliigassa.
Että hän osaa sekä syöttää että pelata takakentällä.
Siihen oli silloin pystyttävä.
Monet olivat skeptisiä sen suhteen. En tiedä.
Hän tuli tänne tietystä syystä.
Kaikki, joiden kanssa olen puhunut,
sanovat, että hän on parhaita heidän näkemiään pelaajia.
Cubsin silloisena valmentajana -
arvioin, miten saisimme hänet -
tekemään molempia kansallisliigassa.
Hän värväytyi syystä. Tätä hän tekee.
Hän osasi syöttää ja lyödä.
Kaikki karttoivat sitä.
En halunnut… Suoraan sanoen en tajunnut sitä.
Kaikki olivat valmiita tutkimaan hänen mahdollisuuksiaan tehdä molempia.
Hänhän oli tehnyt sen ennenkin.
SHOHEIN AGENTTI
Hän menestyi Japanissa molemmissa rooleissa.
Kun on kyse jostain, mitä todella haluaa saavuttaa,
joutuu aina kohtaamaan jonkinlaista kritiikkiä.
On aina este, joka pitää ylittää.
Tunnen itseni paremmin kuin kukaan muu.
Kukaan ei tiedä minua paremmin mihin pyrin.
Voin miettiä vain sitä, mille olen omistautunut -
urani lopussa annettuani kaikkeni pelaajana.
Sen perusteella, mitä tiedän Shoheista,
hän on aina ollut itsevarma, jopa hyvin nuoresta asti.
Tiedän, ettei häntä helposti lannisteta.
SHOHEIN MANAGERI 2018
Annoimme hänen yrittää olla two-way -pelaaja.
Se oli tärkeää Shoheille.
Tärkeintä oli, miten tosissaan minun haluttiin pelaavan molempia paikkoja.
Aikaa ja tapaamisia oli vähän,
oli mahdotonta arvioida heidän aikeitaan.
Keskustelin parin joukkueen kanssa ja tein päätöksen.
Miten Shohei…
Miten hän teki päätöksensä?
Miksi hän valitsi Angelsit?
En tiedä. Kysy sitä Shoheilta.
FIGHTERS 2005-2011 MLB 2012-NYKYHETKI
Luulin, että hän valitsisi Rangers- tai Padres-joukkueen,
mutta hän tekikin sopimuksen Angelsien kanssa.
En ehtinyt selvittää hänen syitään.
Puhu Shohein kanssa. Hänellä on vastaus.
Kun tapasimme Shohein ja Nezin,
olimme rehellisiä. Meidän mielestämme Shohei -
tuntui two-way -pelaajalta.
En ole varma, ajattelivatko muut joukkueet samoin.
En osaa vastata.
Totta puhuen seurasin vaistoani.
Lukion valinta,
päätökseni pyrkiä baseball-liigaan 18-vuotiaana -
ja päätökseni liittyä Fightersiin tehtiin kaikki samalla tavalla.
Lopulta luotan aina intuitiooni.
Se voi kuulostaa umpimähkäiseltä, mutta ei ole.
Jos saan kolme vaihtoehtoa,
mietin kaikkia kolmea -
ja tutkin jokaisen näkökulman, jotta ymmärrän mahdollisuuteni täysin.
Mutta loppujen lopuksi -
teen sen, mikä tuntuu oikealta. Niin se toimii.
Sitä on vaikea selittää.
Se muistuttaa lyöntiasentoa.
Pitää valita, mikä vastaa visiota tulevasta itsestään.
Kun mietin, mikä voisi olla paras päätös -
sekä itselleni että läheisilleni,
Angelsit tuntuivat erottuvan joukosta. Se on pääsyy valinnalleni.
Matkalla oli tietysti tapaamisia.
Puhuin eri tiimien ihmisille.
Uskon, että intuitioni perustui -
kaikkiin tapaamisiin ja keskusteluihin ennen päätöstäni.
Lopulta se johti päätökseeni valita Angelsit.
Syynäkö oli vaisto?
Odotin tarkempaa syytä,
vaikka vaisto ei kuulostakaan pahalta.
Se on hänen elämänsä. Vaistoon luottaminen voi toimia parhaiten.
Shoheilta on kysytty tuota aiemminkin.
Hän vastasi: "Tunsin sen.
"Se tuntui oikealta paikalta minulle."
Hän tunsi olonsa mukavaksi.
Hyviä ihmisiä.
Hyvä sijainti. Ehkä oikea sarja.
On kaikenlaisia asioita.
Mutta hän oli avoin pelaamaan itärannikolla.
Hän oli avoin pelaamaan keskellä maata.
Hän oli avoin pelaamaan länsirannikolla.
Voin rehellisesti sanoa, että hän todella oli.
Jos miettii joukkueita, joista hän valitsi,
puolet oli NL-joukkueita, puolet AL-joukkueita.
Itseasiassa ehkä enemmän NL:iä kuin AL:iä.
Eli…
Ja tämä oli ennen DH-sääntöä.
NL-joukkue, joka saisi Shohein, pitäisi häntä varamiehenä.
Hän saisi lyödä syöttäessään.
Häntä rajoitettaisiin,
ellei hän ottaisi räpylää ja menisi ulkokentälle -
tai ehkä ykköspesälle.
NL:n tiimin piti vähän tasapainoilla sen kanssa.
He tiesivät, että DH-sääntö oli tulossa.
Ja lopulta se tulikin.
Ensi vuodesta alkaen,
haluan ilmoittaa sen virallisesti,
aion tehdä parhaani USA:ssa.
Viiden Japanin vuoden jälkeen -
Shohei päätti vihdoin tulla USA:han.
Hän valitsi Los Angelesin Angelsit.
Kiitos paljon. Ja tervetuloa Shohei.
Kiitos.
Hei. Olen Shohei Ohtani.
Hän on 23-vuotias.
Hän on kasvanut paljon -
sekä fyysisesti että henkisesti,
mutta myös baseballin osalta.
Hänellä oli vaikeuksia ensimmäisissä kevättreeneissä vuonna 2018.
Hänen työnsä on hyvin vaikeaa ja haastavaa.
Mutta Shohei sanoi:
"Katson tämän loppuun asti."
Ja niin hän teki.
Kevättreenit vuonna 2018 olivat katastrofi. Tulokseni olivat kamalia.
Mutta siihen minä tavallaan lupauduin.
Ammattilaispelaajan aika on rajallinen.
Olisi ihme, jos pelaan vielä 50-vuotiaana.
Haluan paneutua tähän ja koetella rajojani nähdäkseni, mihin pääsen.
Se on tavallaan harrastukseni.
Kun kamppailin lyömisen kanssa, olin myös innoissani -
ja halusin saavuttaa tuloksia.
En odottanut menestyväni heti.
Se koskee sekä lukiota että ammattilaisuraa.
En koskaan loistanut heti, mutta siellä oleminen oli oma päätökseni.
Unelmani seuraamisen jännitys voittaa vaikeat ajat.
Major League Baseballin pelaaminen on vaikeaa.
Vielä vaikeampaa se on vieraassa maassa,
kun ei osaa kieltä -
ja yrittää navigoida kaiken keskellä.
Heille on annettava tunnustusta.
Dominikaanisesta tasavallasta -
ja Aasian maista saapuvat pelaajat -
suoriutuvat korkealla tasolla vieraassa paikassa -
tuntematta kieltä -
ja ymmärtämättä asioita kunnolla ensimmäisinä vuosinaan.
Jopa oma siirtymäni Kalifornian Vallejosta -
isoille kentille -
Clevelandiin, Milwaukeehen tai New Yorkiin -
oli haastava. Tiedättekö?
Siihen on vaikea tottua.
Joukkuetovereita kohtaan on tunnettava sympatiaa -
ja ymmärrettävä, mitä he käyvät läpi.
On yritettävä auttaa joukkuetta voittamaan.
Tuleminen eri kulttuurista ja eri liigasta -
tänne -
on pelottava tehtävä.
Aina sitä pohtii: "Pystynkö tähän?"
Riippumatta, kuinka lahjakas on.
Silloin hän ei ollut mukana peleissä.
Hän teki sopimuksen alasarjasta,
koska hän tuli aikaisin Japanista,
joten hänet olisi voitu lähettää AAA-luokkaan etsimään itseään.
Kevättreeneissä olin jumissa.
Miten sanoisin tämän?
En ole sellainen ihminen, joka pyytää muilta apua.
Leirillä oli hetkiä, jolloin tunsin oloni toivottomaksi.
Mutta lopulta luotin itseeni ja siihen, mitä olen aina tehnyt.
Oli vasta kevättreenit.
Minulla oli tarpeeksi aikaa ja olin valmis muutoksiin.
Tein isoja muutoksia swingiini ja säädin monia juttuja.
Siksi olen päässyt näin pitkälle.
Monet epäilivät häntä.
Moni media ja monet ihmiset.
Monet alan ihmiset sanoivat: "Hetkinen, hän ei onnistukaan."
He näkivät hänet ensi kertaa kevättreeneissä vuonna 2018,
kun hän sai tilaisuuden aloittaa Oaklandissa.
Näimme Shohei Ohtanin.
Nyt yksi, kaksi. Lyönti ja huti. Semien kaatuu. Yksi maassa.
Hyvä. Xavi on varmasti vaikuttunut.
Ohtani yrittää ensimmäistä syöttöä pääliigapelaajana.
Hän osuu ykköspesälle.
Shohei Ohtani ei…
Emme ehkä olisi saaneet tilaisuutta,
jos hän olisi ollut toisessa organisaatiossa, joka sanoo:
"Hän tarvitsee kokemusta."
Loppu on historiaa.
Jos hän olisi New York Yankeesissa, ja olisimme Tampassa,
ja hänellä olisi vaikeuksia lyöjänä kevättreenien alussa,
hänet laitettaisiin heti kummulle pelkästään syöttämään.
"Et mene enää lyömään -
"ja me pidämme sinut kummulla."
Hän meni Anaheimiin, eikä ollut niin esillä mediassa,
joten hän pysty harjoittelemaan swingiään -
ja pääsi eroon potkustaan -
ja teki sen sijaan -
pienen napautuksen,
se auttoi paljon.
Hän pystyi kehittymään ja muuttumaan sellaiseksi, mikä hänestä on tullut,
eli mielestäni -
yksi kaikkien aikojen parhaista baseball-pelaajista.
Ne päätökset ovat ohjanneet hänet sille tielle.
CONEJON LAAKSO
Taisimme nähdä hänen kykynsä.
Shohei ei varsinaisesti tarvinnut mitään suuria remontteja.
Hän ei tarvinnut suuria muutoksia -
ennen kuin tunsi olonsa mukavaksi.
Shohei kehittyi, kuten nuoren pelaajan odottaisi kehittyvän.
Hän ei vain edistynyt tämän verran.
Hän kehittyi huimasti ja jatkaa kasvuaan.
Meillä on hieno suhde.
On kiva tehdä töitä yhdessä. Tein oikean valinnan.
Se on helpotus. Yritin sanoa Shoheille,
kun hän lähti USA:han, että tärkeää on se, mitä hän itse päättää.
"Mitä päätätkin tehdä, baseballin jumalat tukevat sinua."
Kielsin häntä menemästä muiden käskyjen mukana.
Kun näen hänen tekevän omat päätöksensä ja luottavan itseensä,
se tekee minut onnelliseksi.
Ihmisten on helppo katsoa tätä ja ehkä -
kritisoida päätöstä, koska hän ei ole ollut pudotuspeleissä viiteen vuoteen.
Mutta asioita tapahtuu syystä.
Uskon, että hänen valintansa -
oli sillä hetkellä oikea,
ja se voi olla oikea valinta koko hänen uransa ajan.
Jos ei ole oikeassa seurassa tai oikeassa organisaatiossa,
se ei ehkä ole hyvä kokemus.
Aloittelijoille tai pelaajille, joilla on vähän ammattilaiskokemusta,
tämä voi tuntua liioittelulta,
mutta usein tuntuu siltä, ettei heillä ole oikeuksia.
Ihmiset nipottavat kaikesta, mitä teet.
Halusin vain pelata täällä baseballia,
joten minun oli vaikea ymmärtää sitä mentaliteettia.
Oli vaikeaa olla se, joka olin baseballissa.
Ja…
Voin vain sanoa, että unelmani oli odottamaton.
Kun menestykseni kasvoi, epäröin oli paljon.
En voinut olla epäilemättä itseäni.
Pituuttani, kokoani, kykyjäni.
Muiden puheiden perusteella -
minusta tuli hieman ujo.
Itseluottamukseni laski.
Peli teki minut nöyräksi.
Muut tekivät minut nöyräksi,
mutta en koskaan luopunut unelmastani.
Se oli suurin tekemäni asia.
En koskaan luovuttanut.
Olin lähellä ja mietin sitä kyllä, mutta onneksi en luovuttanut.
Olin uhrannut aikaani Fightersille. Kehitin oman rutiinini ja tyylini.
Siltä pohjalta minut taidettiin palkata.
Minulle naurettiin usein, koska tein asiat omalla tavallani.
Se oli vaikeaa aikaa.
MLB on sittemmin muuttunut. Nykyisen seuran energia on erilaista.
Ensimmäiset vuodet olivat minulle vaikeita.
Halusin monta kertaa palata Fightersiin.
Kasvoin paikassa, jossa baseballia -
pelasivat vain mustat.
Ja olimme hyviä siinä.
Pelasimme korkealla tasolla,
mutta siellä oli vain minulta näyttäviä ihmisiä.
Pääsin alasarjaan,
eikä kukaan joukkueessani näyttänyt minulta.
Kun nousin vielä ylemmäs,
kukaan lähimaillakaan ei näyttänyt minulta.
Se on rankkaa, ja minä sentään puhun kieltä.
Voin vain kuvitella, jos tulisin Dominikaanisesta tasavallasta,
Japanista tai Koreasta ja yrittäisin sopia joukkoon ja pelata.
Se on aika rankkaa. Se on vaikeaa.
Meillä on nykyään kääntäjiä -
ja muita asioita, joista voi olla apua -
alasarjojen ja jopa isojen liigojen pelaajille.
Se on suuri muutos baseballissa -
sen perusteella, mitä olen nähnyt 25 vuoden aikana.
En ole kokenut sitä itse.
En ole pelannut muissa ammattijoukkueissa, joten en ole varma.
Mutta kuulemiaan huhuja hyväksyy faktana.
Jos on aloittelija tai aasialainen, tietyt asiat voivat tapahtua.
Koska minulla on tapana paisutella oletuksiani negatiivisesti -
ja odotan usein pahinta, siihen olin valmistautunut.
Mutta niin ei käynyt. He olivat mukavia ihmisiä.
Se on totta.
Kaikkien kanssa on helppo työskennellä.
Minulla ei ole ollut negatiivisia tunteita -
ihmissuhteiden osalta.
Olen onnekas. Tämä on hyvä ympäristö minulle.
On ollut vaikeita aikoja, kuten loukkaantumisia,
mutta olen iloinen päästessäni näin pitkälle osana tätä joukkuetta.
Pallo suuntaa oikealle keskikentälle. Zimmer yrittää koppia.
Seinälle, noin juuri!
Pitkä pallo, Ohtani-san!
Shohei Ohtani! Ensimmäinen Major Leaguen kunnari!
3. HUHTIKUUTA 2018, ENSIMMÄINEN KOTIJUOKSU
Tunsimme tänään jotain taianomaista. Hän näytti sen sunnuntaina.
Onneksi en ole kohdannut sellaisia ongelmia.
Näkökulmani oli erilainen. Odotin kohtaavani enemmänkin.
Varsinkin Angels-fanien keskuudessa on kotoisa tunnelma.
He saivat minut tuntemaan oloni tervetulleeksi ja tukivat minua.
Se on yksi syy, miksi pystyin keskittymään suoritukseeni.
Pidän itseäni onnekkaana ja kiitollisena tilanteestani.
Ympärilläni on uskomaton tukiryhmä.
Ippei-sanin käännösapu on ollut suuri etu.
Hänen läsnäolonsa on tärkeää.
Koskaan ei tiedä, milloin lausunto otetaan vastaan eri tavalla.
Esimerkiksi vitsien suhteen.
Ne voivat kostautua helposti väärän tulkinnan takia.
Hän on hyvä nyanssien kanssa kääntäessään minulle.
Siitä on ollut paljon apua.
Kun Shohei tuli vuonna 2018, kaikkien joukkueiden tilanne oli parantunut.
Tapahtui eettinen muutos toistemme hyväksymisen suhteen.
En osaa sanoa, onko hänellä ollut samanlaista kokemusta kuin minulla.
Shoheilla on varmasti ollut rankkaa.
Mediahuomio hänen vammansa suhteen ei varmasti ollut helppoa.
Mutta kun kyseessä on unelma -
ja siihen on pyrkinyt -
ja se on päämäärä, mielessään on valmis.
Tiedättekö?
Otat vastaan minkä tahansa haasteen,
jonka kohtaat matkallasi kaikkein parhaaksi baseball-pelaajaksi.
Silloinkin -
Shohein tie mestaruussarjaan oli täynnä yllätyksiä.
Aberdeenin shortti voittoon.
Omar Vizquel osui…
Osui kyynärpäähän.
Hän heittää oikealla kädellä ja lyö vasemmalla.
Se altistaa heittokäden sisäsyötölle.
Siinä kaikki Ohtanilta. 66 syöttöä tänään.
En saanut kokea hänen syöttöjään,
koska hän satutti kätensä ensimmäisenä vuonna.
Se tapahtui nopeasti pelissä, jossa hänen nopeutensa laski.
Hän ei näyttänyt kipua, mutta pallo ei lähtenyt vauhdilla.
Diagnoosi tuli melko pian -
ja hän tarvitsi Tommy Johnin leikkauksen.
Mutta hän halusi silti lyödä.
Hän löi melkein kauden loppuun asti.
Shohei sanoi: "En mene vielä leikkaukseen.
"Pelaan tämän loppuun asti."
Ja niin hän teki.
Hänellä oli iso kuukausi.
Vuoden tulokas -titteli saattoi olla ratkaiseva asia.
Kiitos kaikille Angelsin faneille.
2018 AL VUODEN TULOKAS -PALKINTO
Toivottavasti en tarvitse tätä muistilappua ensi kerralla.
Kiitos.
Se kertoo paljon hänen luonteestaan.
Hänen tarmostaan ja intohimostaan pelata -
vuoden loppuun asti.
Se oli oikea päätös.
Tulee hetkiä, jolloin hänen kehonsa ei reagoi, kuten hän haluaa.
Asenne voi olla täydellinen.
Voi olla täydellinen mekaniikka,
mutta on päiviä, jolloin keho sanoo itsensä irti.
"Et voi tehdä laakasyöttöä, slaideria tai changeup-syöttöä."
Katsokaa tätä.
Tämä tyyppi heitti 158-160 km/h.
Näitä pieniä askelia ei näe.
Emme näe niitä faneina.
Sanomme: "Hän kävi leikkauksessa -
"ja palaa heinä-elokuuhun mennessä."
On uskomatonta katsoa viiden tai kuuden metrin päästä,
kun hän heittää palloa.
Vuoden 2019 leikkauksen jälkeen seuraava vuosi oli myös vaikea.
En toipunut niin kuin olisi pitänyt.
Aloin epäillä.
Ajattelin, että olisi parempi keskittyä yhteen pelipaikkaan tulosten saamiseksi.
Silloin harkitsin tosissani two-way -polun jättämistä.
Vuosi 2020 oli yleisesti ottaen hyvin rankka vuosi.
Kun pelaaja irrotetaan rutiineistaan,
menestyminen on vaikeaa.
Vuosi -20 oli rankka. Joe sai ensimakua Shoheista.
Vuonna 2020 oli paljon ongelmia.
Hän ei ollut entisensä loukkaantumisten jälkeen.
Mutta vuonna 2021 keskusteluistamme syttyi kipinä siitä,
miten teemme tämän.
Se toimi aika hyvin.
En saanut tilaisuutta kysyä Joelta yhtä asiaa.
Kevättreeneissä vuonna 2021 minut kutsuttiin managerin toimistoon.
Minulle sanottiin, että sääntöjä ei enää ole.
Minua pelattaisiin ilman rajoituksia.
Joe oli siellä toimitusjohtajamme Perry Minasian kanssa.
Kun kuulin sen ensi kertaa…
Miten sanoisin tämän?
Luulin heidän antavan uhkavaatimuksen.
Tämä voi olla viimeinen tilaisuuteni näyttää, että osaan pelata kahta paikkaa.
Niin ainakin tulkitsin keskustelumme siinä huoneessa.
En tietenkään tiedä, mitä he ajattelivat.
Ehkä he tarkoittivat:
"Luotamme sinuun."
Tai se saattoi olla viimeinen varoitus.
Pelaajana sellaista ei voi kysyä managerilta.
Mutta nyt kun hän ei ole enää johdossa,
ehkä minun on aika kysyä häneltä suoraan.
Suoraan sanottuna, Sho, en epäillyt, ettetkö pystyisi siihen.
En epäillyt.
Kun hän palasi vuonna 2021, kevättreeneissä oli eri pelaaja.
Näin hänet vuonna 2020. Kaikki ei ollut kunnossa.
Lyönneissä ja heitoissa oli jotain pielessä.
Heittoliike oli pielessä.
Mutta tulit tänne syystä.
Oli minun vastuullani saada tämä toimimaan.
Ei ollut epäilystäkään,
halusinko tehdä sen.
Uskoin, että minun piti vakuuttaa muut antamaan mahdollisuus yrittää.
Sho, ehdottomasti.
Kaikki, mitä sanoin, tuli sydämestäni ja niin tulee aina olemaan.
Uskoin, että pystyt siihen. Ja niin pystyitkin.
Mukava kuulla.
Heidän sanoissaan ei ollut mitään piilevää merkitystä.
Ymmärsin heidän aikeensa väärin.
Luulen kuitenkin, että lisäpaineet auttoivat minua suoriutumaan paremmin.
Olin todella pettynyt -
suoritukseeni kausina 2019 ja 2020.
Ymmärrän, jos heistä tuntui, ettei kaikki sujunut toivotulla tavalla.
Aloitin kevättreenit vuonna 2021 vahvalla päättäväisyydellä.
Johto luotti minuun, kuten he sanoivatkin.
Halusin täyttää odotukset ja kausi oli hyvä.
Luulen, että oli parempi, että ymmärsin heidän sanansa väärin.
Se, että hän luuli, että pyytäisimme olemaan tekemättä niin -
yllättää minua, koska se on syy…
Se on kysymysten ja keskustelujen tarkoitus.
Joskus saa täysin väärän käsityksen -
siitä, mitä joku ajattelee.
Se kertoo, millainen ihminen Shohei on. Nöyrä.
"Mitä he tulevat kertomaan?" He haluavat -
hänen olevan se tyyppi, joka pelaa molempia paikkoja,
ja hoitaa homma.
Mutta Sho miettii, että häntä kielletään.
"Estävätkö he pelaamasta molempia paikkoja?"
Pidän Shohein nöyryydestä, mutta tuota ei milloinkaan mainittu.
Se ei ollut edes ajatus,
tai ehkä se oli heidän ajatuksensa,
mutta sitä ei ilmaistu minulle.
He vain poistivat kaikki rajoitukset.
Rajoitukset sisälsivät -
tiettyjä lepopäiviä, syöttölaskureita -
ja muuta sellaista, vapaapäivät ennen ja jälkeen pelien…
Se oli liikaa.
Yksinkertaisesti sanottuna -
Shohei tekee, mitä haluaa.
Pyydämme Shoheita kommunikoimaan Joen kanssa ja päin vastoin.
Jos hän on väsynyt, hän kertoo tarvitsevansa vapaapäivän.
Jos ei, hän saa mennä pelaamaan. Niin he tekivät.
Jos minulta kysytään,
managerin näkökulmasta -
kävi miten kävi, olen hänelle vain yksi pelinappula.
Se on pelkistetty näkökulma.
Liigassa on 30 joukkuetta, joten managereita on vain 30.
Pelaajia on paljon.
Mitä strategiaan tulee,
tai kykyyn johtaa ryhmää, manageri katsoo kokonaiskuvaa.
Heidän vaikutuksensa joukkueeseen on paljon suurempi kuin yhden pelaajan.
En varmasti pärjäisi siinä hommassa.
Heidän roolinsa on merkittävä.
Kyse ei ole vain kunnioituksesta, vaan muustakin.
He ovat ainutlaatuisia. Heiltä voi oppia paljon.
Niin minä sen näen.
Hän tarkkailee kaikkea.
Hän punnitsee kaiken, mikä tulee hänen eteensä.
Managerina on ymmärrettävä, ettei hän -
halua olla epäkunnioittava.
Mutta hän arvioi kaiken, mitä hänelle sanoo.
Hän tekee sen aina kyseistä manageria kunnioittaen.
Ja kuulkaahan. En tiedä, myöntäisikö hän tätä.
Joskus hän oli täysin eri mieltä minun tai joidenkin muiden kanssa.
Mutta hän pitää sen omana tietonaan. Hän kuuntelee kaikkea.
Hän näkee kaiken kuten baseball-pelissäkin.
Hän sisäistää kaiken.
Hän ei kerro mielipiteitään liian äkkiä tai liian nopeasti.
Hän on hyvin harkitseva ihminen.
Kaikki, mitä hän tekee, on arvioitua.
Niin hän toimii. Hän punnitsee kaikkea.
Jos on yhdeksän negatiivista asiaa ja yksi positiivinen,
hän katsoo positiivista ja toimii sen mukaan.
Hän yrittää ottaa siitä kaiken irti yhdeksän negatiivisen vastapainoksi.
Tässä tulee oikea kysymys.
Jos Shohei ei pitäisi managereistaan,
sanoisiko hän siitä mitään?
En usko.
…sekoaa, jos lyönnistä tulee pitkä.
Tunsimme jotain taianomaista.
Hän näytti sen sunnuntaina.
Mahtavaa. Aivan mahtavaa.
Shohei on paras siinä,
että hän nauttii pelistä ja rakastaa sitä.
Hän pelaa intohimoisesti.
En halua viedä sitä häneltä.
En halua minkään sotkevan sitä.
Olen samaa mieltä. Siksi pelaan baseballia.
Loppujen lopuksi -
baseball on…
Vaikka baseball on ammattini,
se ei ole vain sitä. Se on enemmän kuin ura.
Oli kyse sitten kopittelusta tai lyömisestä, rakastan sitä.
Rakkauteni lajiin on ajanut minut tähän pisteeseen.
Baseball on antanut minulle tarkoituksen. Siitä on tullut elämäntapa.
Tämä tunne määrittää paljolti sen, kuka olen nykyään.
Totta puhuen -
en tiedä, millainen vaikutus minulla on muihin.
Toivottavasti se on positiivinen.
Se riittäisi syyksi jatkaa tätä.
En ollut kuin Shohei.
Arvostan sitä, että hän uhrasi elämänsä -
antaakseen meille hienon show'n.
Tiedättekö? Arvostan sitä.
Mutta jos minun uraani katsoo,
näkee, että ajattelin aina muitakin asioita.
Baseball oli vain jotain, mitä tein.
Olin tosi hyvä siinä ja rakastin sitä,
mutta se ei ollut identiteettini.
Minä ja vaimoni menimme naimisiin nuorina.
Sain lapsia tosi varhain.
Häiriötekijät auttoivat minua tulemaan hyväksi baseball-pelaajaksi.
Baseballin ulkopuolinen elämä auttoi minua,
koska jos olisin keskittynyt vain baseballiin,
olen liian pakkomielteinen henkilö.
En olisi kestänyt kauan.
Olisin palanut loppuun.
Se, että minulla on vaimo, lapsia ja muita asioita,
joista olen kiinnostunut baseballin ulkopuolella,
teki minusta hyvän pelaajan.
Näen sen eri tavalla.
Hän on saavuttanut jotain, mitä kukaan muu ei ole.
Miten sen sanoisin?
Ei ehkä ole oikein kutsua häntä "baseballin etsijäksi",
mutta hänen matkansa inspiroi tulevia sukupolvia.
Anteeksi, Shohei, mutta jatka vain. Se on aito toiveeni.
Kun harjoittelimme yhdessä,
opin häneltä paljon.
Hän kehittyi nopeammin kuin kukaan muu.
Jälkikäteen ajateltuna -
en ole tavannut toista urheilijaa,
joka on jo loistava, mutta tähtää vielä korkeammalle.
Olen kiitollinen, että sain jakaa kokemuksen hänen kanssaan.
Se oli etuoikeus.
Emme ymmärrä hänen menestyksensä laajuutta ennen kuin hän lopettaa uransa.
Kaikki näyttää nyt hyvältä,
mutta joskus -
mietin, teinkö oikeita valintoja.
Voin vain sanoa, että uskon tehneeni oikeat valinnat.
Kun päätös on tehty,
se vie ainutlaatuiselle polulle, joka johtaa erityiseen kokemukseen.
Muiden vaihtoehtojen tuomia mahdollisuuksia ei voi tietää.
Voi valita vain yhden polun.
Minulla on ollut huonoja kausia. Loukkaannuin.
Mutta kun mietin kaikkea, olen tyytyväinen valintoihini.
Mitä tulevaisuuteen tulee,
aina kun teen päätöksen,
mietin sitä ja uskon, että se oli oikea päätös. Työskentelen sen puolesta.
Vaikeuksista huolimatta Shohei jatkoi.
Siinä se on!
Minne se meni?
Hän pääsee hölkkäämään kentän ympäri!
Sinne meni!
Hän teki sen taas!
Hän tiesi heti onnistuneensa.
Hän on peto!
Hän teki sen, vau!
- Upeaa. - Kyllä.
Saiko hän sen? Saiko hän sen? Sai, vau!
Oi että!
Hän teki sen!
Heittäkää hänelle kruunu. Kuukauden AL-pelaaja.
Se on Shon paikka nyt!
Vuoden 2021 American Leaguen arvokkain pelaaja, numero 17.
Shohei Ohtani!
Vuonna 2021 -
hän voitti yksimielisesti American Leaguen arvokkaimman pelaajan tittelin.
Seuraavana vuonna hän tuli toiseksi.
Hänestä tuli yksi Major Leaguen parhaista pelaajista.
Shohei on syöttäjä -
joka saa lyöjät näyttämään huonolta taitojensa vuoksi.
Hän tietää, mitä tekee.
Hän luo aina jotain silmänräpäyksessä,
hän tekee muutoksia, reagoi ajattelematta -
ja toimii oikein.
Hän on baseball-älynsä on parempi kuin kenelläkään muulla.
Shohei Ohtani ja Yu Darvish -
ovat samanlaisia monessa asiassa -
sekä henkilöinä että ihmisinä, syöttäjinä ja taiteilijoina.
Shohei ei pelkää haastaa itseään tavalla, johon minä en pysty.
Tiedän sen ja näen sen ominaisuutena, jonka haluaisin.
En ole pelannut häntä vastaan, mutta haluan tietää, millaista se olisi.
Mitenköhän reagoisin, kun astuisin lyöntivuoroon?
Odotan sitä hetkeä innolla.
Hermostun, kun epäonnistun monta kertaa peräkkäin syöttäessäni.
En tiedä, tunteeko Shohei samoin sellaisessa tilanteessa,
mutta hän syöttää kuin häntä ei haittaisi mikään.
Shohei on peloton,
mutta muiden pelaajien psykologia on tärkeää.
Siihen pitää kiinnittää huomiota.
Se on ainoa osa -
joka hänen pitää vielä oppia matkan varrella.
Hänen syöttöliikkeensä on lahja ylemmiltä voimilta.
Mutta sitä voi myös työstää.
On kuitenkin tärkeää ymmärtää, mitä vastustava urheilija yrittää.
Se on elintärkeää.
Se on ainoa asia, jonka Shohei joutuu opettelemaan -
ymmärtääkseen peliä.
Yksinkertaisesti sanottuna kuvittelen, mikä hämmentäisi, jos olisin syöttäjä.
Kun minä syötän, asia on päinvastoin. Teen sen, mikä häiritsee minua lyöjänä.
Lähestymistapani on varmaan erilainen kuin muilla pelaajilla.
Tarvitsen silti lisää kokemusta. Asiat ovat muuttuneet ensimmäisestä vuodesta.
Syöttöni vaihtelevat lyöjän ja joukkueen mukaan.
Se vaikuttaa myös mentaliteettiini.
Kuten Pedro sanoi, tarvitsen lisää kokemusta.
Lyöjät mukautuvat syöttäjän muutoksiin.
Koska Shohei on ainoa sinä tilanteessa oleva pelaaja,
vain hän tietää, mitä hyötyä syöttäjän työstä on lyöjälle.
En ole koskaan harkinnut rajoittavani itseäni vain yhteen rooliin,
joten en tiedä, kumpi lähestymistapa on parempi.
Mutta voin sanoa, että minulla on aina kaksi asiaa mietittävänä.
Nautin siitä.
Vuonna 2023 Shohei kirjoitti -
uuden luvun tarinaansa.
Japanin joukkue oli kolmas kahdessa viime turnauksessa.
He ovat aina valmistautuneet hyvin.
He voittivat ensimmäisen ja toisen WBC:n.
Katsotaan heidän pelaajaluetteloaan.
- Shohei on joukkueen tähtipelaaja. - …Samurai Japanissa.
Japanin baseball-kulttuurissa on tärkeää päästä -
maajoukkueeseen.
Maajoukkue on ylhäällä, ja seurajoukkue on sen alla.
Maajoukkue pelaa siis jatkuvasti.
Sama kuin USA:n joukkue pelaisi turnauksissa joka vuosi.
Se on niin tärkeää japanilaisessa baseball-tietoisuudessa.
Seurauksena näette Shohein rentona tänä keväänä.
Shohei kysyi, voisinko osallistua WBC:hen.
Hän sanoi, ettei ole tarpeeksi itsevarma voittaakseen ilman apuani.
Hänen sanansa eivät vaikuttaneet päätökseeni.
Jatkuvasta menestyksestään huolimatta hän janoaa lisää.
WBC ei liity tavalliseen kauteen.
Kuinka paljon hän haluaa voittaa?
Hän taitaa todella rakastaa sitä.
Oli jo elokuu, kun hän otti yhteyttä,
mutta hänen voitonjanonsa teki vaikutuksen.
Jos pelaa tarpeeksi kauan,
sellainen henki katoaa.
Baseballia alkaa katsoa bisnesnäkökulmasta.
Jopa sopimusvuonna, tietoisena terveytensä tärkeydestä,
hän otti riskin osallistumalla turnaukseen.
Hän sanoi haluavansa tittelin ja voittaa USA:n joukkueen.
Hän ei yleensä näytä tunteitaan,
mutta päättäväisyys näkyi hänen viesteissään.
Shohei Ohtani aloittaa toisen kerran World Baseball Classicissa.
Pöydän puhdistusta kolmannella.
Hän tekee hudin Ohtania vastaan.
Yhden voiton päässä World Baseball Classicin mestaruudesta.
No niin. Ohtani lyö pallon kentän oikealle puolelle.
Hän sai pelin tasoihin.
Thomas pysäytti keskikentällä.
Ohtani ehtii kakkoselle.
Vaihtoaition takana fanit huutavat MVP:tä.
Mike Trout, hyvä tavaton.
Trout pysähtyy kakkoselle. Hyvänen aika, mikä peli.
Maailman suurimmat tähdet johtavat joukkueensa kentälle.
Mike Trout ja USA:n tiimi.
Shohei Ohtani ja Japanin tiimi.
Pelin loppupuolella tarkistin, jaksoiko hän vielä pelata.
Hän vastasi epämääräisesti, varmaan "luultavasti".
Tiesin, että hän tarkoitti "haluan sulkea pelin".
MAAILMANMESTARI
Joukkuetovereita viisi vuotta.
Parhaat vastaan parhaat.
Tätä ottelua olemme odottaneet.
Kaksi paloa, ei juoksijoita pesällä.
Kun Mike Trout tuli lyömään,
vauhti tuntui olevan puolellamme.
He kohtaavat ensi kertaa.
Baseball voitti tänään.
Tässä syöttö. Hiekkaan, 102.
Luku oli täynnä. Mietin syöttövalintaani ja -
ja pelin kulkua.
Tunsin, että kaikki oli kohdallaan.
Tuntui, että peli läheni loppuaan, kun poltin Miken.
Yhdeksännen vuoroparin viimeinen lyönti.
Hän hakee sankaruutta.
Kolme ja kaksi Ohtanilta.
Hän heittää, Trout iskee! Lyönti.
Ohtani ja Japani -
juhlivat baseballin maailmanmestaruutta.
Mikä lopetus -
kaikkien aikojen turnaukseen.
Mikä peli.
Tämä turnaus teki selväksi,
että Shoheista on tullut tähti, jota muut baseball-tähdet ihailevat.
Kun näin hänen pelaavan lukiossa,
huomasin heti, että hän on erityinen.
Tulevaisuus oli hänen käsissään, ja vain taivas tuntui olevan rajana.
Vaikutelmani alkoi muotoutua, kun hän oli Fightersien kanssa.
Nyt hänen fyysinen kuntonsa ei enää huoleta.
Uskon, että hän tuntee samoin.
Näen vihdoin sen, mihin olen aina uskonut.
Uskomattoman lahjakkaasta lukiolaisesta on tullut täysiverinen pelaaja.
Sitä mieltä olen nyt.
En usko tehneeni hänelle palveluksia.
Olin vain yksi monista koneiston osista,
jotka halusivat tukea häntä.
World Baseball Classicissa -
Shohei saavutti unelmansa -
ja tuli yhdeksi maailman parhaista baseball-pelaajista.
Nyt kun Shohei on voittanut WBC:n,
kirjoittaako hän yhä unelmiaan ylös?
En kirjoita unelmiani ylös kuten ennen.
Mutta kirjoittaminen muistuttaa asioista, jotka on muistettava.
Etenkin teknisistä yksityiskohdista. Mitä baseballiin tulee,
taidot saattavat kehittyä yhtenä päivänä, mutta huonontua seuraavana.
Vaikka se toimi tänään, se ei välttämättä ole oikein.
Pidän kirjaa teknisistä tiedoistani.
Muistiinpanoista on hyötyä, kun haluan reflektoida omia kykyjäni.
Perusarvoja ei pitäisi tarvita kirjoittaa ylös.
Kuten katsekontaktia tervehtiessä.
Jos siitä ei ole vielä tullut tapa, se kannattaa kirjoittaa ylös.
Sitten muistiinpanot muistuttavat aina tekemään niin.
Se on tehokas prosessi.
Kun tavasta tulee osa sinua, et enää tarvitse muistiinpanojasi.
Tämä on ihanteellinen lopputulos jokaiselle prosessille.
Minusta tuntuu, että hän pitää yhä listaa tehtävistään.
Hän ei varmaan jakaisi sitä kenenkään kanssa,
mutta ehkä 10 vuoden päästä hän paljastaa sen meille.
18-vuotiaana Shohei kirjoitti:
"Elämä ei luo unelmia.
"Unelmat luovat elämän.
"Omistan elämäni baseballille."
Voin sanoa vain, että hän suhtautuu peliin intohimoisesti.
Hän on aina hyvä pelissä.
Hän jatkaa sitä vielä ainakin kymmenen vuotta.
Mitä sen jälkeen tapahtuu?
Kun elää pitkään, pitää täyttää tyhjät kohdat.
Sitä haluaa olla kokonainen ihminen.
Se on mielenkiintoista ja vaatii pelin ulkopuolisia asioita.
Ottaen huomioon Shohein saavutukset baseballissa -
ja hänen omistautumisensa sille arjessa,
en usko, että kukaan osaa neuvoa häntä.
Ehkä Joe Maddon osaisi?
Baseball on hänen juttunsa.
Se täyttää hänen elämänsä.
Vai mitä? Me teemme dokumenttia hänestä -
ja hän on ollut alalla kolme tai neljä vuotta.
Millä Shohei sitten täyttääkin elämänsä,
olipa kyse baseballista tai muusta,
hän pärjää kyllä.
Loppuunpalaminen Hall of Fame -uran jälkeen,
sekin sopisi minulle.
Mikä Shoheita odottaakin,
hän keksii sen itse luonnostaan.
Jos hän omistautuu baseballille nyt, se on hänen prioriteettinsa.
Jonain päivänä -
hän saattaa katsoa polkuaan ja muistaa nämä omistautuneet ajat.
Jos niin käy, se on hieno asia hänelle.
Harva pelaaja pystyy samaan.
Managerit ovat nähneet enemmän elämää kuin me.
He ovat varmasti nähneet monien pelaajien palavan loppuun.
Shohei teki jotain, mitä pidettiin mahdottomana.
Vaikka Joe Maddon neuvoisi muuta, hänen ei tarvitse totella.
Tässä vaiheessa uraansa ja jos hän haluaa jatkaa,
en näe syytä, miksi hänen pitäisi muuttaa tapojaan.
Juuri niin.
Minulla on visio tulevaisuudestani, mutta mikään ei ole varmaa.
Tulevaisuuden ajatteleminen on tärkeää,
mutta se on eri asia kuin se, mitä minun pitää tehdä tällä hetkellä.
Keskityn siihen, mikä elämässäni tuntuu juuri nyt oikealta.
Kaikki, jotka pelaavat tätä peliä,
ovat omistautuneet sille.
Ymmärrämme, miten vaikeaa se on.
Elimme baseballia.
Miten vanha hän on? 28?
Hän pärjää hyvin.
Shohei tekee odottamattomia asioita.
Hän on aivan uudella polulla. Emme voi edes kuvitella sitä.
Olen varma, että hän tekee vielä suuremman vaikutuksen tulevaisuudessa.
Aloitettuani pelaamisen -
olen vain seurannut tiettyjä askelia.
Ne pienet askeleet johtivat paljon suurempaan päämäärään.
Minulla on yhä tavoitteita, joita en ole vielä saavuttanut.
Ne pitävät minut liikkeessä.
Hänen pitää voittaa World Series.
Olen aina uskonut, että hän voisi olla three-way -pelaaja ja hyvä puolustaja.
Uskon siihen täysin.
Kyllä.
Hänestä näkyy vain: "Mitä seuraavaksi?"
Mitä seuraavan sukupolven pelaajat tekevät?
Välittääkö hän -
tämän kaiken seuraavalle sukupolvelle?
Hänen työnsä on haastavaa.
Tämä on kamulleni Shoheille. Kunnioitan sinua -
ja toivon sinulle kaikkea hyvää, Shohei.
Kiitos. Mukana on viesti.
Laitan sen Matsui-sanin pallon viereen.
Hän ei ole vain japanilainen huippupelaaja, vaan yksi MLB:n parhaista.
Hän muistuttaa lapsuuteni huippupelaajia.
Tässä vaiheessa olen tyytyväinen tekemiini päätöksiin.
Olen osa hienoa tiimiä -
ja työskentelen loistavien pelaajien kanssa joka päivä.
Mutta oliko se kaikista paras päätös?
Ellen voi palata ajassa taaksepäin ja kokeilla muita vaihtoehtoja,
en voi olla varma.
Sanon usein näin, mutta -
pitää vain luottaa, että aiemmat päätökset olivat parhaita.
Sen ajattelutavan ansiosta voin todella nauttia pelistä.
Uskon siihen aidosti.
Kun mietin, mikä on parasta,
tiedän vain, että se, mitä valitsen, on oikea valinta minulle.
On mielenkiintoista, mitä tulevaisuus tuo,
mutta juuri nyt -
me vain nautimme matkasta, ja niin hänkin.
Olen innoissani hänen tilanteestaan.
Hän on vasta raapaissut pintaa.
Olen innoissani hänen tulevaisuudestaan.
Tästä tulee hauskaa.
On ollut hauskaa tähänkin asti.
Haluaisin Shohein ymmärtävän, että matka mestaruuteen -
on joskus kivinen. Sen haluaisin sanoa hänelle.
On hyvin harvinaista, että voittaa mestaruuden ongelmitta.
Pitää olla kärsivällinen.
Aikasi koittaa vielä.
Tie huipulle ei ole helppo. Muuten kaikki olisivat siellä.
Onnea loppumatkalle.
Toivottavasti näemme pian Cooperstownissa.
Hän on jahdannut unelmiaan tänne asti,
mutta haluan hänen tietävän, että pelin tulevaisuus lepää hänen harteillaan.
Tiedän, että hän pystyy kantamaan sen vastuun.
MAAILMANMESTARI
MVP!
Tekstitys: Essi Mäkelä