Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Кохана, ми приїхали.
Я теж щось візьму.
Добридень.
Дивися!
Привіт. А не даси автограф?
У мене немає ручки.
О!
Моя зіронька.
Даруйте, а можна автограф?
Звісно.
Ага. Добре.
З поверненням у реальність.
-Телефони ввімкнули? -Що коїться?
Ти казав, якщо ми поїдемо на два місяці, то все затихне.
Я теж радий тебе бачити.
-Ми пропустили щось важливе? -Та ні.
Наша збірна епічно боролася та не менш епічно програла.
Петрушка подорожчала вдвічі через інфляцію,
а преса обожнює Моніку. Ти просто всюди.
А я?
А ти…
Геть забув. Ласкаво прошу додому.
Бувай!
ЛЮБОВ У КВАДРАТІ ЗНОВУ
-Добридень! -Вітаю, пані Моніко.
Добридень.
-О, вітаю. -Пані Моніко! Ура!
Моніко! Привіт!
Схоже, у тебе була чудова відпустка.
Візьми й мене якось.
-Ходімо, бо спізнимося! -Вона хоче вивчати кіно.
Серйозно, вона все знімає. Навіть удома.
Рада вас бачити.
Привіт, серденько!
А хто це в нас повернувся?
Клаудія чи Моніка?
Ти лише глянь на неї.
Не соромно приходити першого дня в школу такою засмаглою й відпочилою?
Серденько, вчителька має горіти на роботі, а не на сонці, згодні?
-Звісно! -Я теж за вами скучила.
Так я тобі й повірила. На пляжі, під пальмами.
Гадаю, це буде чудовий рік.
-Це нечесно! -Це подвійні стандарти!
-Список є список! -Це неможливо!
Я ще в червні просила записати мою дитину в цей клас!
Увага всім! Будь ласка, заспокойтеся!
Пане директоре, це несправедливо. Оля була в списку ще з початку.
Запевняю вас, у нас усі класи хороші…
-Як тебе звати? -Ой! Пані Моніко!
Пані Моніко, візьміть мою Олю у свій клас.
-Будь ласка, це важливо! -Так!
Ми не можемо прийняти кожного. Усі наші вчителі висококваліфіковані.
-Та не всі вони на обкладинках! -Точно!
-І на телебаченні. -Добре. Вибачте, я відійду.
Пані, пройдіть у мій кабінет.
Босе, красунчик приїхав.
Місію виконано.
Відпустка минула чудово, машина в нормі.
Час попрацювати.
А Моніка?
Моніка? Чудово.
Я питаю, де вона?
У школі, повернеться ввечері.
І мені час. Спортивні авто самі себе не оцінять.
А як ти оціниш моє?
Поза конкуренцією. Прощавайте!
Таке життя.
Світло.
Мої коштовні малята!
Татко вже вдома.
Усе буде добре.
Привіт, друже! Що в мене на сьогодні?
Дай гляну.
Схоже, що на сьогодні в тебе…
О, нічого.
Смішно. А зараз серйозно. Покажи, що там.
Вибачте, можете допомогти?
Іду. Вибач.
Агов!
Маржено!
Нарешті тебе підвищили! Вітаю.
Заощаджу вам час, пане: я не можу вас пропустити.
Вашу перепустку анульовано.
Та ну, це непорозуміння.
Ну ж бо, начальнице.
Адже тепер ти тут усім заправляєш.
Ну, якщо ви так чемно просите…
Ні. Не можу.
Охороно!
Ензо?
-А ти хто? -Марчин. Нова права рука Алісії.
А як же Шимон?
-У нього нервовий зрив. -Ох…
Він не витримав тиску. Однак
він мріяв побувати на Занзібарі, тож…
-То він поїхав у Мельно? -Ага.
-Алісія в себе? -Ні.
Журнал розірвав усі контракти з тобою.
І ти втратив доступ до корпоративної картки,
автомобілів і телефону.
А де камери? Це такий прикол, га?
На жаль, ні. Послухай,
схоже, це все через модель або вчительку.
І твій із нею роман.
Це ж Алісія мене кинула.
Мені це по-барабану.
Та навряд чи це тупі жіночі ревнощі.
Ні, Алісія не така.
Гадаю, вона хоче тебе знищити
задля розваги.
Знаєш. По-чоловічому.
Без образ.
То як?
Ти віддаси чи покликати охорону?
Не особистий, а службовий.
І картку.
Мене справді звільнили?
Це дуже грубе й огидне слово.
Вважай, що ти «між роботами», між тим і цим.
Думай про це як про новий початок.
Стефане.
Ну, колего,
я знав, що це буде важка битва.
Що це буде не прогулянка в парку.
Але отак з порога? Уже в перший день?
Розумію, пане директоре. Я старатимуся краще.
Ви маєте захотіти цього. І докласти неабияких зусиль.
Ваші результати роботи задовільні, однак цього недостатньо.
Ви маєте зосередитися.
І попри відпустку могли б відповідати на дзвінки.
Журналісти безперестанку дзвонили в школу!
Знаю. Я проводитиму додаткові заняття.
-Безплатно. -О!
Чудово. Сподіваюся, ми порозумілися.
Але це ваш останній шанс.
Я не хочу мати справу з телезіркою.
-Зрозуміло? -Звісно.
Прекрасно.
Мою доньку проігнорували під час зарахування,
хоча вона була в списку.
-На мою думку… -Що коїться?
Я хочу зробити заяву.
Але не тут.
Відійдімо від головного входу.
-Не хвилюйся. Усе буде добре. -Сюди.
Ще трохи.
Ось що я маю сказати…
Дякую.
-Пані Моніко, так не можна! -Це несправедливо! Ми ж домовилися!
Газуй.
ПОКУПКА КВИТКА ВИБЕРІТЬ К-ТЬ
Ензо?
Отакої!
Редактор власною персоною.
Даруйте, це означає, що ви розробляєте
перегонові автобуси?
Ензо…
Це ж Ензо. Серйозно тобі кажу. Я його впізнаю.
Краще вже мій голий зад на білбордах, ніж це.
Я завжди тобі казав, що цей голий зад має почуття, розум, серце та мрії.
І люди нарешті це зрозуміли.
Клаудії надходить купа пропозицій. Скористаєшся цим?
Скажи, що Клаудія звільнилася.
А як тобі таке?
Моніка піде на останнє інтерв'ю.
Розповіси свою історію, спростуєш чутки
і відправиш Клаудію на пенсію. Згода?
-Добре, одне інтерв'ю. -Одне інтерв'ю.
Хто інтерв'юер?
Рафал Вишневський.
-Що? -Нічого.
Рафале, просимо на майданчик.
Глядачі, розсідайтеся, скоро починаємо!
Звук і світло готові. Починаємо за п'ять хвилин.
Рафале, просимо на майданчик.
Новини ширяться вмить.
Це природне середовище для пліток.
Кшиштофе!
Чекай. Кшише!
Друже, сто років не бачилися! Маєш класний вигляд! Це все качалка?
Стрес.
Радий тебе бачити.
У мене з'явився вільний час, і я подумав про шоу, які ти пропонував…
Вибач, ні.
Чому? Я вирішив почати з чистого аркуша…
Як я чув, за тебе це почав дехто інший.
А я не самогубця, щоб перти проти Алісії.
І ніхто не попре.
Про що це ти? Кшиштофе!
-Зроби мені послугу. -Пізніше, добре?
Початок за 2 хвилини!
Раз, два.
А ось і він.
Даніель Новацький, письменник. Остання книга — «Внутрішня гармонія».
Потім Моніка Ґрабарчик. Вчителька і донедавна модель.
-Зустрічається… -Зі мною.
-Я читав газети. -А я дивлюся твоє шоу.
Привіт!
Може, зробиш виняток
і будеш із нею м'якшим?
Як скажеш, дружбане.
Годі, усе супер.
-Тиша! -Прямий ефір за хвилину!
Це твоя остання книга.
«Внутрішня гармонія». Я читав її.
-Чудово. -Довго її писав?
Щоб писати про гармонію, треба віднайти її в собі, а це займає час.
Ідеальна родина, професійний успіх.
Схоже, твоє життя гармонійне.
Гармонія не завжди залежить від зовнішніх обставин.
Її варто віднайти в самому собі.
Прислухатися до внутрішнього голосу.
О так!
То це внутрішній голос підказав тобі закрутити роман із 20-річною секретаркою?
Чудово.
А обов'язково зраджувати дружині, щоб досягти дзену?
Цього навчає твоя книга?
Я не мушу це слухати.
Чудово. Візьми великий план, коли він піде.
Це не шоу, а лайно!
Добре.
Але, Даніелю!
Ти ж забув про свою внутрішню гармонію!
А тепер — глядачів.
Отак! Ідеально.
Тепер зустрічайте нашу наступну гостю — Моніку Ґрабарчик!
Вітаю.
Ай! Яке сильне рукостискання.
-Нервуєш? -Я ж бачила, що оце трапилося.
Гадаєш, він цього не заслужив?
У прямому ефірі перед усією країною?
Він запам'ятає урок. Можеш собою пишатися.
Ти не любиш бути відвертою?
Хіба не твої сідниці недавно прикрашали білборди по всьому місту?
Схоже, це буде вишукана бесіда.
Закладаюся, що школярі
впізнають тебе за формою грудей і довжиною ніг.
-Вгадав? -У мене був мотив.
А що тебе мотивує бути козлом?
Як грубо для вчительки. Ти знаєш, що ти грубіянка?
А ти надто критичний для зірки.
На жаль, я простий журналіст.
Рада це чути.
То постав мені журналістське питання.
Бо інакше ліпше припинити цей фарс.
Дякую.
-Вона казала, про що мова? -Ні, та я певна, що то пусте.
Я бачив ці звіти.
На скільки впали перегляди? На сім відсотків?
На вісім.
Хіба графіки й таблиці не брешуть?
Графіки й таблиці показують те, що мені не подобається.
А якщо чесно — це катастрофа.
Але…
скоро я стану ведучим
нового дитячого шоу.
Моє лице на білбордах.
Гарна усмішка.
Отже, перегляди мого ток-шоу злетять до небес.
Ти певен?
Ми опитали фокус-групу.
Очікували катастрофи, але це ще гірше.
Твій імідж знищить наше дитяче шоу.
Хіба що ми знайдемо тобі колежанку, яку всі обожнюють.
Гарний жарт.
Це не жарт?
Годі. У жодному разі.
Подумай, це дуже гарна пропозиція.
Я не хочу з ним працювати.
Не з вами. Даруйте.
Ти працюватимеш не з ним, а поруч. Як рівня.
-Кажу тобі. -Ні з ним, ні поруч, ні під ним.
-Нізащо. -Але це дуже гарна пропозиція.
Завдяки твоїй появі це злощасне шоу побило рекорди переглядів. І це не все.
Глядачі дуже раді, що ти поставила його на місце.
-Подумай про це. -Угу.
Обіцяєш?
-Можна? -Звісно.
Добридень. А де знайти пані Моніку?
Он там.
-Там. -Ага. Там.
-Там? -Ага.
-Так, там. -Дякую.
Овва, кавалери Моніки щоразу ліпші.
-Там? -Ага.
Он там.
-Ох! -Що ти тут робиш?
Вибач, що знайомство не задалося.
На щастя, його можна не продовжувати.
Моніко, ти — мій останній шанс.
Як шкода.
-Але це дитяче шоу талантів. -Ні.
І воно інакше.
Мене це не цікавить.
Кожна дитина зможе показати те, що вміє найкраще.
У них будуть безплатні консультації,
учителі співів, танців або того, з чим вони до нас прийдуть.
-Дай допоможу. -Ні, я сама.
Не кажи «нас». «Нас» не існує і не буде.
Чого ти така вперта?
Облиш мене, не хочу з тобою говорити, а тим паче працювати.
Натомість діти, які не пройдуть відбір,
зможуть ходити в культурні центри й розвивати свої таланти.
Моніко, це все заради дітей.
Частину прибутку від реклами перерахують сиротинцям.
Я…
Я вже сказав продюсерам, що тут треба справжня вчителька.
Я можу.
Вибач, серденько, але твоє лице більше підходить для радіо.
Може, я спробую?
-А твоє для телебачення? -Так.
Питання закрито.
-Тим паче вчителів багато. -Так.
Пані Моніко, що тут таке?
Ви ж знаєте, яка це чудова можливість для вашої школи та учнів?
І для вас.
Ну? Ти щось чуєш?
-У нього немає шансів. -У кого?
-У директора! -У Рафала!
Ех…
Я помітив, що ви вельми щира людина.
А камера таких любить.
Ви були б чудовим артистом.
Гаразд, я дам пані Моніці один день на тиждень.
Якщо камера вас полюбить, вас завалять пропозиціями.
Півтора дня.
-Не думали про кар'єру на телебаченні? -У мене все.
Нізащо.
То хоч подзвони.
Я дзвонив. Усюди.
Та дехто відключається, щойно почує твоє ім'я.
Алісія внесла тебе в чорний список.
-Ось тобі кава. -Чорна?
Так. А це тобі.
-Дякую. -До побачення.
-То що мені робити? -Нічого. Зачекай, доки все затихне.
-Доки знайдуть іншого цапа-відбувайла. -А як ні?
То кидай це. Займись іншим. Господарством?
-Господарством? Як ти? -А що?
Що, я маю чекати, доки Аніна мама повернеться з мандрівки всього життя?
Ти колись пік хліб?
Я й гадки не мав, що борошно так розслабляє.
Борошно, може, і так,
а заблоковані кредитки не розслабляють, пане Господарю.
У 21-му столітті жінка, яка працює, і чоловік-домогосподар
нікого не здивують.
-До того ж Моніка… -Ензо, у тебе ж є заощадження.
Ну, звісно.
Я лиш заощаджував, інвестував, купував акції, облігації, крипту…
Ясно. Є ще одна остання ідея.
За кілька днів я влаштую тобі зустріч, згода?
О! Оце воно! З кимось із моєї сфери?
Ну, типу того.
Гадаю, тобі це підійде.
Адже за плечима в тебе є рекламні кампанії.
-З реклами ж тебе не викинуть. -Ага.
-Добре? -Добре.
Гей! Що це ви робите?
Це ж я! Це моя реклама!
Звісно. Я теж мав у ній зніматися, але в мене була фотосесія в Дубаї.
Якщо хочеш, ми сфоткаємо тебе з цією красунею.
Холера!
Добридень.
Ти не відповідаєш на дзвінки, листи, кур'єрам…
Я все сказала.
А він не здається, так?
Якщо це тебе не переконає,
то я
відчеплюся.
Мене звати Зося, мені п'ять з половиною, і я люблю співати.
Я люблю танцювати. Я хочу стати балериною.
Мрію носити білу сукню, але нову, яка з магазину.
Я люблю грати на піаніно, але вчителька каже,
що заняття дорогі, тож доведеться зачекати.
Я люблю малювати комікси, але соромлюся, бо я не знаю, чи це гарно.
Кожен заслуговує на шанс.
Привіт, сонечко!
Не хочеш піти на класний фільм?
Що це було за торнадо?
Я не в настрої для фільмів.
Що? Чому?
Не повіриш, хто приходив.
Ага. То він не відступається?
Ні, але і я також.
-Не хочу погоджуватися. -І добре.
Шоубізнес — то нещадний світ.
Жорстокий. Примхливий. І…
-І ще який? -Несправедливий.
То що? Це не для мене?
Якщо ти впорався, то і я зможу.
Агов, що таке?
Мене звільнили.
Що?
Звідки?
-З журналу? -Звідусіль.
Привіт, тату.
-Привіт. -Мене затримали.
Ти не купила квіти?
Забула. Пробач.
Що таке?
Мене кличуть стати ведучою дитячого телешоу.
Знову будеш Клаудією?
Ні, їм потрібна Моніка.
Що ж, гарний вибір.
Клаудію я не знаю, а от Моніка — чудова дівчина,
яка добре ладнає з дітьми.
Що не так?
Не знаю, мені трохи страшно.
Гадаєш, варто погодитися?
Звісно!
Ти погодишся. Я в цьому певен.
Ти така ж, як мама.
Вона завжди першою пробувала щось нове.
Навіть коли боялася.
Я не встигав за нею.
Гаразд, я куплю квіти.
Добре, вмикаємо світло ззаду.
Тепер збоку.
Так нормально?
Тиша, незабаром починаємо.
Маю сказати, ти сьогодні красуня.
Відео — то занадто.
Можете поправити? Добре.
Але ж подіяло, так?
-Ви готові? -Ага.
Ця репетиція записується.
-Моніко, крок управо. -Ага.
Ще трохи. Так. На вас має потрапляти світло.
Гаразд, увага! Камера!
«Академія мрій».
Рафал Вишневський і…
Моніка Ґрабарчик.
Вітаємо вас на шоу, що не схоже на жодне інше.
Нові люди, нові обличчя, нові історії.
І нова ведуча.
Цього разу ми будемо працювати разом, так?
Протягом тижня ми відберемо учасників,
які за підтримки суддів вражатимуть нас своїми талантами.
А щасливчиків ми побачимо в грандіозному фіналі.
Моніко?
Га?
Чи ти згодна зі мною,
що переможця оберуть глядачі?
Так, авжеж.
Фіналіста виберуть глядачі за допомогою смс-повідомлень.
Тепер представляємо суддів.
Стоп! Почнімо спочатку.
-Розслабся. Ми ж страхуємо одне одного. -Дякую.
О, Ензо! Привіт.
…він заходить, горить червоне світло.
-Я говорю, стає темно. -Але…
Невже? Як цікаво.
-Привіт, коханий. -Салют.
Новий образ?
Зараз у моді нечупарні митці. Ти не чув?
Завтра о дев'ятій?
Так…
Бачив би ти нас на сцені. Це вогонь.
Мені достатньо бачити Моніку щоранку.
Тоді до завтра.
Попрацюй над литками. Бувай.
Ходімо.
Було не так і погано.
А Рафал?
Та ну.
Що?
Я бачила, як ви приндилися.
Приндилися? Ти про що?
-Тобі нема чого хвилюватися. -Звісно.
-Рафал відомий, упевнений, вродливий… -Ще який?
Ти мені розкажи.
Він — не ти.
Ще щось будете?
Рахунок, будь ласка. Картка.
Ні. Готівка. Я заплачу.
-Ні, коханий, я заплачу. -Без варіантів.
-Годі. -Ні, не треба…
-Та ну! -Може, скуштуєте ще десерт?
Я зараз.
Коханий, це не проблема.
Це не обговорюється. Я на хвилинку.
-Можна? -Так.
Прошу.
Гей!
Зміна закінчується, тож він квапився.
Але наступного разу ти не відкрутишся.
Я й не думав.
Пригальмуй, встигнеш.
Добридень.
Казику? Що ти тут робиш?
Граю на гітарі.
-Де твої батьки? -Вітаю, пані.
Добридень.
Я подумав, що нашу школу теж варто представити.
Тим паче, що я дозволив вам брати в цьому участь.
Тож не забувайте про це, добре?
Коли буде черга Казика.
Гаразд! А зараз перепрошую.
Обов'язок кличе.
Пане директоре, знову інтерв'ю?
Ходімо.
Схрестимо пальці.
Ми готові, пане.
-Вітаємо. -Казику?
-Це Казик. -Розповіси про себе?
Він віртуозний бас-гітарист. Зіграє Баха.
Це буде гарний день.
РОМАНТИЧНА ВЕЧЕРЯ ЧИЄЮ МАТУСЕЮ СТАЛА ЦЯ ЗНАМЕНИТІСТЬ?
Зараза.
Це все ще може бути гарний день.
Перепрошую!
-Добридень. -Добридень.
-Скільки до Монтажова? -Монтажова. Зараз година пік.
-Скільки? -Якщо для вас, то шістдесят злотих.
-Скільки? -Шістдесят злотих. Їдете?
Я тут. Де буде зустріч?
ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ ВІДДІЛ ПРОФЕСІЙНОГО РОЗВИТКУ
Схоже, нам призначили зустріч.
Щодо роботи?
Так.
Вам до мого колеги.
Безробітний?
Так.
Шукаєте роботу?
Ні. Я просто проходив повз.
Такі жарти на мене не діють, тож годі.
Ваша професія?
Журналіст, шоумен, редактор, експерт.
Що ви вмієте?
Вести вечірки, давати інтерв'ю, модерувати зустрічі, позувати…
Ви не зрозуміли. Пане Ткачику, у вас є реальні навички?
Я так і думав.
Я інженер.
Спеціалізуюся на спортивних авто.
Ага. Добре. Я зареєструю вас у системі
і зв'яжуся з вами, коли Польща випустить свої «Ламборгіні».
Ще щось?
У нас сьогодні близько 50 учасників.
Раз…
Упораєшся?
Я щодня працюю з дітьми, та спасибі за зайву турботу.
Хочу, щоб ти справила гарне враження.
-Це не головне. -Ні, я б так не сказав.
Рад, два, раз, перевірка.
-То що? Готові? -Ага.
Одне питання дитині, і на сцену її.
Даруйте, а ви чули про страх сцени?
Так. Учора. Коли ти виступала.
-Кшиштофе. -Що Кшиштоф?
Облиш сентименти. Ми відстаємо на пів години.
До роботи!
До роботи.
Що ти про них думаєш?
Він робить, що може. Вона допомагає дітям.
Як же нудно.
То що? План Б?
Ти впевнена?
Однозначно. Додаймо вогню.
Я в грі.
Стефане, ходімо!
Боже!
Вибач!
Який силач!
ОПЛЕСКИ!
Вибачте, будь ласка.
-Пане директоре, не треба! -Це лиш емоційна підтримка!
Пані та панове. Шановні глядачі, друзі.
Поаплодуйте Казику!
Учню моєї школи!
Він жадає слави.
Далеко піде.
Тільки він дещо запізнився.
Ой.
Ідеально.
Прання.
Браво.
Як бачиш, усе під контролем.
Ага. Бачу.
Ходімо прогуляємося.
Та спершу прибери. Я буду надворі.
-Може, ти… -Ні.
Допоможеш?
Не хвилюйся, усе буде добре.
Ти молодий, час іще є.
Я певен, що ти щось знайдеш.
Ніколи не пізно почати щось нове.
До того ж ти Ензо, так?
Який там Ензо?
Я тепер просто Стефан Ткачик.
Стефан?
Я Базилі.
Тебе справді звати Базилі?
А знаєш що?
Раніше я спеціалізувався на таких машинах,
а зараз лиш ремонтую старе залізяччя.
Таке, як і я.
Базилі, я чув, що починати ніколи не пізно.
Може.
Та деякий старий мотлох уже не полагодиш.
Ого!
Глянь, яка тут фарба!
А які рівнесенькі лінії на кузові.
Пані, я щиро перепрошую.
Це ти?
О! Ви знайомі?
-З цим липовим механіком? На жаль. -Я не винен!
-Визнай. Помилився. -Ліпше б навчилася водити авто.
-Він не визнає свій провал. -Знаєш що?
Та я за день можу зібрати таке авто із заплющеними очима.
Звісно. То вперед! Тільки цього разу правильно.
Гаразд. Згода.
А ти візьмеш участь у цих ретро-перегонах?
Можу записатися.
Це парі.
-Прийнято. -Ти не виграєш.
На справному авто виграю.
-Побачимо. -Побачимо.
Ага. Супер.
ОПЛЕСКИ!
А зараз почнеться найцікавіше.
За мить ми дізнаємося, хто потрапив у чвертьфінал.
Номер двадцять.
Сорок п'ять!
Хоча сумніваюся, що номер сорок п'ять здивує нас у наступному турі.
А ще номер сімнадцять…
і тридцять два!
Хоч це був вельми посередній виступ.
Чекайте, що ви робите?
Зупиніть запис!
Чекайте! Що це коїться?
Це ж ображає дітей.
Ображає?
Спокійно, то в неї просто істерика.
Мені казали, що я матиму право голосу.
Тому я й погодилася.
Та хто вона така, щоб указувати нам, що робити?
Її ліпше послухати.
Вона потрібна раді директорів, а от ти — не дуже.
Так, заспокойтеся. Я продюсер цього шоу, так?
Так, але мова не про шоу.
-А про дітей. -Добре.
Відтепер жодних коментарів.
Задоволені?
Називайте дітей на ім'я, а не за номерами.
Добре. Ми розібралися? Можна повертатися до роботи?
-Так, можна. -Чудово!
Привіт!
Яка ж я голодна. Є щось поїсти?
Що?
Ти купив продукти?
Гаразд. Годі вже гріти зад на дивані.
Але мені норм. Що ти робиш?
Що ти робиш?
Я не хочу, щоб ти сидів і глипав на стіну.
Я глипаю на авто.
Супер.
То ти й далі цілими днями нидітимеш удома?
Ти шукав роботу? Нумо, Стефане, візьми себе в руки!
Я знав, що ця робота тебе змінить, але аж так?
Я пожартував!
Ти чого?
Якщо тобі так подобається цей диван, тоді спи сьогодні на ньому. Добраніч.
Супер.
Зачекай, я знайду, чим тобі зайнятися.
Так. Я теж не люблю сидіти склавши руки.
Я людина дії.
Оце так новина, Віславе.
Ходімо. Я видам тобі форму.
Ай!
-Добридень. -Добридень.
Здивований?
Чесно кажучи, я думав, ти злякалася.
Я те саме подумала про тебе і прийшла перевірити.
А ти навіть не почав.
Ну, бо…
Бо я не знайшов потрібне авто…
Якщо можна…
-Добридень. -Добридень.
Як свідок парі пропоную
поставити на кін авто, на якому ви, пані…
Александра.
Ензо.
…їхали на тих злощасних перегонах,
якщо це можливо.
Ще б пак.
Звісно, можливо. Це чудова ідея.
То що, домовилися? Ти знаєш, де мене шукати.
До зустрічі.
-Прощавайте. -Прощавайте.
Босе, чого ви не запросите її на побачення? Адже так буде легше.
А чого б тобі не взятися за роботу? Га? Адже так буде легше.
Людино дії?
Наша пісня гарна й нова.
Що?
Бачу, ти досі розводиш цих огидних птахів.
Це кури свійські, а не огидні птахи. Так, я розводжу.
Ось. Моє авто.
Рука не піднімається його віддати.
Боже мій! Вона жива!
Та ти жартуєш.
Я думала, ти любиш виклики.
Та якщо відступиш, нічого.
Не дочекаєшся. Добре, я сьогодні ж почну.
Добре. То чого чекаєш?
-Прошу. -Добре.
-Щасти. -Ага.
Хоче, щоб я полагодив їй курник.
Агов.
Що сталося?
-Як тебе звати? -Клара.
Яке гарне ім'я.
А скажи-но, Кларо,
де твої батьки?
Якщо хочеш плакати — не стримуйся.
Знаєш, я вчора теж плакала.
Так. Я посварилася зі своїм хлопцем.
Розкажеш, що сталося?
Той чоловік сказав, що я погано співаю.
-Який чоловік? -На сцені.
-І ти йому повірила? -Так.
А ти знаєш, що він не вміє співати?
Не вміє?
Не варто йому вірити.
Обійняти тебе?
-Ага. -Ходи сюди.
Ходімо до цього чоловіка.
Він допоможе тобі знайти маму.
Так? Супер.
Моніко, ти куди?
Як тебе звати?
Моніка Ґрабарчик.
Ви берете участь у конкурсі? Бо якщо ні, то…
-Що? Скажеш, що я нездара? -Це не так?
-Я вмію розмовляти з дітьми. -Нудьга.
Та ну, я ж вам подобаюся саме таким.
Подобається?
Ви ж саме тому й приходите.
Схоже, ти не в темі.
Певно, ти думаєш, що можеш нести геть усе, бо це діти,
але ще одне таке слово, і я допоможу тебе звільнити. Второпав?
Ти хоч працював колись із машинами?
Ще б пак.
Робив фото для соцмереж.
Міцніше закрути той гвинт, щоб він не випав.
-Дякую. -Подякуй босу.
Вісеку! Принеси дротяну щітку!
Щасти.
Привіт.
Ну що?
Оце така вона буде?
Ага, так навіть краще.
Жартую.
Я вже знайшов і замовив двері. Вони приїдуть наступного тижня.
Треба лиш їх оцинкувати, заґрунтувати та пофарбувати.
Машина буде як нова. Пощастило, що двигун справний.
То як? Щодня будеш мене перевіряти?
Якщо доведеться.
Га?
Рятуй мене.
Потрібна ідея для вечері.
Недавно відкрився італійський заклад.
Я хочу зробити сам.
То ти хочеш замовити їжу додому?
Ні, я сам буду готувати.
Знаєш, можеш спробувати…
Або ні. Ліпше не треба.
Подзвони Ані. Вона порадить рецепт.
Для твого рівня. Якийсь
простий.
-Підвезти? -Ні, дякую.
Ти певна?
Добре.
-Прошу. -Дякую.
Алло?
Час настав.
Це не дорога додому.
Гадаєш, викрадач буде щось пояснювати?
-А доведеться. -Хочу тобі дещо показати.
Я поспішаю.
-Добре. -Що ти робиш?
-Повернути назад? -Ти здурів?
Трохи, але я хочу показати те, що тобі точно сподобається.
То що?
Добре, їдь!
Дай телефон. Мій сів, а я мушу подзвонити Стефану.
Тримай.
ТЕЛЕФОНУЄ РАФАЛ
Якщо часник розчавити, його буде легше почистити.
-Справді? -Ага.
Добре…
Записуєш мене?
Ага.
Привіт! Це ваша улюблена ексзірка Ензо!
Сьогодні, замість їзди на машині,
я кличу вас у кулінарну подорож до Італії.
Зараз я багато чого пробую вперше, але відчуваю,
що куховарство в мене в крові… Ай!
Дехто жадав зустрічі з тобою.
Я їм обіцяв, що не скажу тобі.
-Добридень. -Привіт.
Привіт.
Зося казала, що ви не приїдете,
але я все одно вірила, бо ви крута.
Мене привіз пан Рафал.
А ви гарніша за попередню пані.
Ну, то…
То була соцпрацівниця.
-Ага. -Ага.
Може, пограємо?
Не певен, що в нас є час.
Будь ласка!
Ну, раз ви так мило просите, то пограймо в лова, тож тікайте!
Бум!
Гадаю, що за цим стоїть якась історія.
Так.
Я тут виріс.
Я неабияк завдячую цьому місцю, тому допомагаю, як можу.
Ці діти тебе обожнюють.
Пробачаю тобі викрадення.
Але ти міг просто спитати.
Ні. Ти б не погодилася.
Тепер ти не дізнаєшся.
Заради них я б погодилася.
І трохи заради мене.
Якщо захочеш знову взяти мене сюди,
то я лише за.
Домовились.
-Домовились. -Точно.
Бувай.
Коханий, ти не повіриш, де я була.
Коханий, пробач.
-Я мала прийти раніше, але… -Ти дзвонила з його телефону?
Так, мій сів. А потім я геть втратила лік часу.
І ти повернулася пішки?
Ти сам це приготував?
Дарма.
Я залюбки покуштую.
Та вже все охололо.
Кажи, як не маєш на мене часу.
-Усе не так. -А як?
Ми довго працювали в студії.
Бачу, ти по вуха у своїй роботі.
Ти сам такий був. Невже забув, як воно?
Вісеку, а подай мені лампу.
Не цю, а ліхтарик, бевзю…
Привіт.
А виглядає непогано.
Ну…
Я вже встановив прокладки.
Чекаю на бризковики, вони мають приїхати сьогодні.
Що ще? Склоочисники та кілька дрібниць.
А тоді помиємо, відполіруємо, і буде лялечка.
Буде готова вчасно, як я й казав. Справді.
Знаєш, я брала участь у ралі.
Та кинула, коли народила Даміана.
І лиш недавно записалася в клуб ретро-автомобілів.
І нащо?
Мені здавалося, що життя зупинилось.
Син живе в США. Звісно, він приїжджає сюди,
але здебільшого, щоб вмовити мене продати дім і жити з ним.
Тому я тут сама.
І намагаюся щось собі довести.
У клубі заведено вибирати машини для шоу.
Звісно, це не справжні перегони, та хочеться доїхати до фінішу.
Я хотіла довести, що ця машина ще ого-го,
хоча всі кажуть, що це стара розвалюха.
Ти тоді не був винен, бо зробив усе, що міг.
Це я облажалася.
У клубі мені це й досі згадують.
Не хвилюйся, цього разу буде інакше.
Гадаєш, цього разу я зможу виграти?
Так далеко я не загадую, але до фінішу доїдеш.
Який же ти впертюх.
А знаєте, мені цікаво,
чи зможете ви провести дві години за одним столиком у ресторані?
Ще б пак.
-То що? -Овва.
То завтра о дев'ятій вечора?
Звісно.
Отже, це побачення.
Я вже піду. Прощавайте.
Прощавайте!
Можете не дякувати.
Вісеку…
Так, я знаю.
Зараз принесу прокладку.
Що тут таке?
Курс першої допомоги.
Ви завершили?
-Звісно. -Чудово.
Казику, я всюди тебе шукав. Що ти робиш?
Допомагаю. Мене попросила пані Моніка.
Пані Моніка?
-А нащо ці стовпчики та інше? -Задля розваги.
Розваги в цій школі?
Ви не перестаєте мене дивувати.
Я забираю Казика, у нас справи.
Ходімо, Казику.
-Приходь пізніше! -Ага.
Вітаю на шоу «Нове життя старих машин».
-Гарна назва. -Це поки робочий варіант.
Колись ця краля підкорювала дороги.
Потім відійшла в забуття,
і її перетворили на курник,
доки вона не потрапила в руки маестро!
Він її розібрав,
більші деталі оцинкував, зчистив іржу…
Це обов'язково?
А ти думала, деталі можна просто пофарбувати? Ні.
Після цього він усе заново зібрав,
замовив нові вікна, заізолював щілини,
залакував, пофарбував у спеціальній камері, — і вуаля!
Ага, це якщо коротко.
Те, що ви бачите перед собою…
витвір мистецтва.
І знято.
Я б подивився таке шоу. Але в мене немає телевізора.
Нащо ти так згинаєш руку?
Я граю так.
«Я граю так». Грай, як Гендрікс.
Він грав зубами. Отак.
Зубами. Бла! Ось так грав.
Ну.
Роби це емоційніше.
ПРОПОЗИЦІЯ ЩОДО НОВОГО ТЕЛЕШОУ
ЩО ДУМАЄШ ПРО ЦЕ?
Добрий ранок.
Ти що, і очей не стулив?
Я працював.
Ага.
-Працював? -Так.
І над чим?
Це сюрприз. Пізніше розповім.
-Ти сьогодні вільна? -Можливо.
Може, повечеряємо? Друга спроба.
Відчуваю, що тепер буде по-моєму.
ДЯКУЮ. ЦЕ БАГАТО ДЛЯ НИХ ЗНАЧИТЬ. ЯК І ДЛЯ МЕНЕ.
Візьміть дітей загальним планом. Покажемо, що їх багато.
Потім переведемо фокус на суддів і, звісно, на нашу Моніку.
Ми знімаємо рекламу.
Пане, може, краще зосередимося на дітях?
Не обговорюється. Є сценарій, ідемо по ньому.
Але шоу про дітей, а не про нас.
Може, візьмемо в них інтерв'ю?
Вони так смішно відповідають.
Ми дотримуємося сценарію.
Хочеш, щоб усі працювали понаднормово,
аби взяти інтерв'ю в дітей?
-До того ж безплатно? -Я лишуся.
Я теж.
Я теж нікуди не поспішаю.
Сподіваюся, ти теж залишишся.
Звісно. Стільки, скільки треба.
-І тест-драйви! -Так!
Шукатимемо унікальні авто, справжні перлини.
Ензо, я зайнятий. Я подзвоню, добре?
-Добре. -Добре.
А ще гості.
Тільки не зірки, а справжні експерти.
-Ензо! -Яцеку!
-Боже. -То що скажеш? Це хіт?
-Ти не відчепишся? -Ні!
Тоді чесно. Я говорив з впливовими людьми, усі кажуть те саме.
-Концепція геніальна. -Так!
-Програма чудова. -Так!
-Проблема лиш у тобі, брате. -Га?
Тебе вони бачити не хочуть.
-Але ж ти сказав, що все затихне. -Знаю.
Знаєш що, Ензо?
Тобі варто це знати.
З тобою все скінчено, брате.
Мені дуже шкода. Та не вішай носа.
Кілька дзвінків — і все вирішимо.
Алло?
Так. Я слухаю.
Тобто «скінчено»?
Подай мені серветку.
-Ой, вибач. -Не хвилюйся. То пусте.
Дякую.
-Останнім часом я такий незграбний. -Я помітила.
Але, ні, це ніяк не впливає на мою роботу.
Машина буде готова вчасно.
То річ лиш у машині?
Ну,
я її відремонтую.
І зроблю це значно краще, ніж першого разу. Обіцяю.
Я вже давно переймаюся не цим.
Тобто…
Ні, звісно, я хочу, щоб ти полагодив мою машину,
але сподівалася, що це якось допоможе
і мені.
Що ми допоможемо одне одному.
Бачиш, я…
Я…
Думаю, мені вже час іти.
Я забрав ключі.
Через що Вісек не зможе зачинити гараж.
Ти не даси мені й спробувати?
Так. Я вже піду.
Мені теж страшно.
Точно.
Точно, я помітив, що ти
боїшся сісти за кермо. Ти боїшся водити, так?
-Послухай… -Ні, зачекай.
Справді, якщо ти не…
Якщо ти не опануєш цей страх,
якщо не перестанеш боятися,
то навіть найкраща машина не допоможе.
Ну, а ти?
Я?
Я…
Не кожну машину можна відремонтувати.
Знаєш що? Може, я і боюся водити,
а от ти боїшся жити.
Привіт, це Ензо.
Якщо я не відповідаю, тоді я зайнятий. Залиште…
Даруйте, а можна швидше?
Ще швидше?
Пані, але є певні правила.
Привіт, це Ензо.
Якщо я не відповідаю, тоді я зайнятий. Залиште повідомлення.
Стефане?
ДЯКУЮ, ЩО ПРОВЕЛА ЗІ МНОЮ ВЕЧІР
Дядьку.
Чого ти просто не зачекав на неї?
Я чекав минулого разу.
Смачно?
А доволі непогано.
Але наступного разу
додай більше перцю, менше часнику й…
Може, поговориш із нею і все з'ясуєш?
Звісно, ми поговоримо. Та сьогодні я ночуватиму тут.
ПРИСТРАСНИЙ РОМАН ШОУМЕНА Й МОДЕЛІ
Перепрошую.
Шукаєте пані Ґрабарчик?
Закладаюся, що вона з Рафалем. Вони не розлий вода.
-Як це? -А отак.
Він говорив, що я особлива.
А я така.
Та коли прийшла вона, забув про мене.
Вони нерозлучні.
Учора він подарував їй букет троянд.
Схоже, у них любов.
Вибачте, дарма я це сказала.
Від мене ви нічого не чули, згода?
Інакше мене звільнять.
Бачу, що ти тяжко працюєш.
Не дивно, що на мене в тебе немає часу.
-Годі. Рафал просто… -Це було так необхідно?
Справді?
Ти казала, що зав'язала з телебаченням.
Та, схоже, хтось переконав тебе лишитися.
То що? Ти весь час стирчиш удома, бо ревнуєш, га?
Виявилося, не без причини.
Так? Ось! Бачиш?
Моніко, я ні сном ні духом про це.
Це якась маніпуляція.
Це тоді, коли я готував вечерю?
Стефане, годі. Ти мені не віриш?
Я вірю тому, що бачу.
Бачу, ти хочеш бути з ним, а не зі мною, тож не нав'язуватимусь.
Оце так дивина.
Ти залюбки нав'язувався, коли спав із моєю нареченою.
Стривай, коли це було? 22 березня. Так, точно, на мій день народження!
Ні, на її, 15 квітня!
З чого ти взяв, що ми спали?
Бо це твій стиль.
Досяг успіху через ліжко.
Усі знають — за ним стояла Алісія.
А тепер що? Утратив роботу і знайшов собі нову матусю?
-Годі! -Заспокойся.
-Хлопці, припиніть! -Агов!
Боже!
Це не моя справа, але скоро прийдуть глядачі.
Ходімо зі мною.
Моніко?
ПРОБЛЕМИ МІСЯЦЬ ПРОФІЛАКТИКИ ДЕПРЕСІЇ
Анджею?
Ти не повіриш.
Ти зараз вдома?
Стефане?
Ні, це я.
-Привіт, тату. -Привіт.
Я був тут недалеко.
Тож вирішив заскочити й повернути твою форму для торта.
А де вона?
-Хто? -Форма для торта.
Ну, схоже, я її забув.
Ви з мамою часто сварилися?
Що таке?
Не знаю.
Де Стефан?
Він виїхав.
Ми постійно сваримося. І не можемо порозумітися.
Не знаю, що робити, тату.
Я не найкраща людина, у якої варто просити пораду.
Що таке?
Розумієш,
коли твоя мама була жива,
я був певний, що вона — моя єдина
і що я ніколи…
Але тепер…
Оля, тобто Александра…
Подобається мені.
Чорт забирай, Моніко.
Дуже подобається.
Це ж добре, тату.
Добре.
Що дивишся?
Та нічого.
І далі плануєш валятися без діла? Тобі нічим зайнятися?
-Нічим. -А як же твоє шоу?
-Дохлий номер. -Чого?
Звідки ці питання?
Бо лишень четверта, а ти несеш маячню.
-Я дивлюся це онлайн-шоу… -Та облиш мене!
Вони науково довели, що чесність із собою — шлях до звільнення.
А ти знаєш, що це значить?
Слухай.
Тобі треба діяти. А не шукати виправдання.
-Що? -Може, почнеш щось робити?
Не хочу з нею розмов. Це нормально.
Та я про шоу.
Ти й сам упораєшся.
Ніхто не дивиться телевізор.
Усе давно онлайн. Глянь.
Вітаю на шоу «Нове життя старих машин».
-Відійди. -Колись ця краля…
Ого. Ти сама це зробила?
Ну, а хто?
Молодець.
Артеме, ти гарно малюєш!
Дякую.
Що це?
Будинок, де живуть мишки.
Мишки? Ти любиш мишок?
Так, вони такі милі.
Моніко, до тебе дехто прийшов.
-Іди. -Стефан?
Я нагляну за дітьми.
Прошу, погоджуйтеся! Будь ласка!
Але пані Моніка не знає, про що мова.
-Якщо це про шоу… -Ні.
Ти вільна після обіду? Ми дещо спланували із Зосею і…
Сподіваємося, ти приєднаєшся.
ВАРШАВА
-Зробімо перерву. -Діти, перерва.
Класно, що ти найняв для дітей корабель.
-А ще трохи для тебе. -Що?
Шампанське? Вода, діти…
Навіть не знаю, народ, а хто мені це всучив?
Це ж безвідповідально!
Я лиш хотів, щоб ми побули наодинці.
-Нас і репортери тут не знайдуть? -Та начхати на них.
У нас буде час на себе.
І я не втечу.
Гадаю, Вісла не буде для тебе перепоною.
Та ну, невже я така вперта?
-Чесно? -Ага.
До біса.
Але на те є вагомі причини.
Не зустрічав таких, як ти.
Оце тобі пощастило.
Якби ти винаймав корабель для кожної колежанки,
лише щоб погомоніти…
Не для колежанки.
Тобто…
Я хотів тобі дещо сказати.
Так гарно.
-Річка тече. -Ага.
Зберися, дурню, нумо!
Що ти робиш?
Моніко!
Перепрошую.
Ой!
Легко тобі казати.
Я возив її в сиротинець. Як інших.
Я теж думав, що це спрацює, але вона інакша.
Так, нас фотографували.
Я зірвався, але… Добре, завтра щось придумаю.
Не знаю. Куплю їй квіти абощо.
Гей! Зачекай!
Моніко, це…
Це просто піар!
Лише пара фоток.
Може, для тебе.
Я дійсно радий, що ти тут зі мною.
-Не бреши. -Ти чого? Я кажу правду.
Я чула правду.
Вважаєш себе великою зіркою?
Що врятуєш цих дітей? Врятуєш увесь світ?
Запізно. Усе вже підтасовано.
-Ти про що? -Твоя думка нічого не важить.
На шоу все було підтасовано ще спочатку!
Переможця давно обрано. У решти не було шансів.
Зрозумій це нарешті.
Усім не допоможеш, Моніко.
Усіх не купиш.
-Дякую, що швидко приїхав. -Для клієнта — будь-що.
Допоможи піти з цього шоу. Я більше не хочу брати в ньому участі.
Що сталося?
Усе підтасували ще спочатку. А діти мені довіряють.
Не знаю, що казати їхнім батькам.
Ти не можеш піти перед фіналом.
Ми ж підписали контракт. Знаєш, який штраф?
От я знаю.
І що мені робити?
А що робити? Лишився останній ефір.
Розкажи, що сталося.
Я вірила, що це все для талановитих дітей.
Вітаємо на шоу ретро-автомобілів,
де зустрічаються любителі старих машин із душею.
На нас чекають перегони
найкрасивіших машин минулого століття.
Приєднуйтеся!
Привіт.
Олю,
я зрозумію, якщо ти відмовишся.
Знаю, я на це заслужив, але,
може, ти захочеш узяти зі мною участь у цих
перегонах?
У цих
і, може, наступних?
А ти не боїшся сідати зі мною в машину?
Ха!
Аж жижки трясуться.
Але ще більше я боюся, що ти відмовишся.
Брехун.
Притрушена.
Оленько.
Я не боюся.
І тобі більше не доведеться боятися зі мною.
Я буду за хвилину, почекайте біля входу.
Привіт. Як справи?
Ви й гадки не маєте.
Ага. Важкий день?
Прогуляймося.
Я можу допомогти?
-А ви нікому не скажете? -Звісно, ні.
Мені насправді не дуже подобається грати на гітарі.
А чого ж ти пішов на шоу?
Бо мене записав пан директор.
Розумію.
-А що тобі подобається? -Математика.
Але пан директор сказав, що математика нудна,
переот… переоц…
Переоцінена?
Так, переоцінена.
А ще не підходить для шоу.
Бо з нею шоу талантів не виграти.
А що ти сам думаєш?
Що мені на це байдуже.
-Ага. -Це погано?
Це добре.
Якщо не хочеш грати, то не треба.
-Справді? -Звісно.
Не бреши. Особливо собі.
Я радий, що телебачення вас не змінило!
Моє ти сонечко. То що? Ідемо до класу?
Побігли! Дай мені руку.
Біжімо! Нумо, мерщій!
І ось машини стартують.
Хто приїде першим? Незабаром дізнаємося.
Любителі автоспорту стежать за перегонами, затамувавши подих.
Адже це не просто ретро-перегони.
Це сентиментальна подорож у ті часи,
коли слово «краса» було нерозривно пов'язане з автомобілями.
Який номер?
Одинадцятий.
11 АЛЕКСАНДРА БУРСЬКА
Такі щирі почуття варто берегти.
Уперед! Нумо!
А не так, як у твоїх глянцевих журналах.
Ти про що?
Ти ще мене питаєш?
Там усе вигадане чи перебільшене.
Адже роман гарно продається.
Не розумію. І що?
Це ж ти працюєш у шоубізнесі.
Тобто працював.
І це я ще маю тобі пояснювати? Боже!
Ти ж казав, що машина готова.
Готова, але треба вміти нею керувати.
Не починай. І що я зробила не так?
-Перегріла двигун. -Ти казав, вона справна.
Я ж не механік. А ти знав, що будуть перегони.
Алло?
Що? У гараж зараз?
Добре, зараз підійду.
Тату!
Тату?
Агов?
А ти що тут робиш?
Це ти придумав?
Аня сказала прийти сюди.
-Ясно. -Тебе це дратує?
-Не знаю, що з тобою коїться. -Може, я трохи приревнував.
Боявся, що ти вибереш того, ким я був раніше.
Коханий…
я люблю лиш тебе.
Як ти міг повірити цим фото?
Це все було підлаштовано.
-А нащо ти погодилася? -Ні. Я й гадки не мала.
Усе шоу — суцільна фальшивка.
Ти про що?
Завтра фінал, а переможця обрали ще на початку.
І я нічого не можу зробити.
Вихід є завжди.
То фінал завтра, так?
Я так за тобою скучила.
АКАДЕМІЯ МРІЙ
Так, усе добре.
Томеку!
Гаразд, мені час, бувай.
Іду!
Казику!
Даруйте, ви не бачили хлопчика з гітарою? Казика.
Ні. Та якщо його немає, я маю його кимось замінити.
Ні, я його знайду. Дасте?
-Шукали на другому рівні? -Ні.
-Он там. -Казику!
Гаразд! Починаємо незабаром!
Казику!
Вибач, це через тиск.
Камери вимкнені, тож дарма прикидаєшся.
Гаразд. Готові?
Остання сцена. Поїхали!
Три…
-Ми раді знову вас вітати! -Ось-ось почнеться грандіозний фінал.
Зараз із нами десять мільйонів глядачів.
-Дякуємо! -Дякуємо!
Фіналісти, обрані нашими глядачами…
А їх справді обрали глядачі?
Люди, це просто жарт.
А зараз змагатимуться найкращі з найкращих…
«Найкращі»? Що насправді означає це слово?
Якщо говорити про дітей.
З мого шоу ви пам'ятаєте, яке в моєї колеги дивне почуття гумору.
Тож запрошуємо…
Це фіналісти. Сцена там?
Сюди. Мерщій.
Це треба негайно зупинити!
Візьміть загальний план і вимкніть їй мікрофон!
Кажу тобі, вимкни їй мікрофон!
Загальний план, тоді реклама.
Чекайте. Спокійно, панове. Я не завдам шкоди.
-Шановні глядачі! -Запускай рекламу! Чуєш?
-Настала довгоочікувана мить. -Кшиштофе.
Це продасться.
Оберімо єдиного переможця! Зустрічайте
фіналістів!
А чи можна виміряти талант?
-Дивись. -Чи можна вкрасти в дітей мрії?
Щирість підкуповує.
Чи можна вішати ярлики на невдах?
Тільки не в цьому шоу.
У нашому шоу кожен, хто мав сміливість виступати на цій сцені,
стає переможцем.
Охорона! Відчиніть!
Зупиніть зйомку! Негайно!
Продовжуймо.
А тепер запрошуємо на сцену
Басю, Чарека, Клаудію, Вероніку, Антошя,
Мауріціо й усіх інших!
Казику!
Це всі учасники шоу ще з першого відбіркового етапу.
Поаплодуймо їм.
А також їхнім найбільшим фанатам.
Батькам. Оплески.
Ці діти навчили нас, що не можна здаватися на шляху до мрій.
Бо це — найважливіше.
Вітаємо вас.
Молодці!
Казику!
Вітаю.
Ходімо зі мною.
Щоранку я їм булку з маслом
І п'ю каву за газетою, ясно?
Ніхто не вказує мені, що робити Бо я сам знаю
Я кидаю склянку в стіну, Я вже піти бажаю
На сходах прибиральник мнеться Душа його в п'яти
Він і не ворухнеться Стиска мітлу
І тут я за сірий комбез його хапаю
І кричу в його перелякане лице
Я хочу бути собою
Я хочу бути собою знов
Я хочу бути собою
Я хочу бути нарешті собою
Ми хочемо бути собою
Ми хочемо бути собою знов
Ми хочемо бути собою
Аж не віриться, що ти так захищаєш дітлахів.
Усім треба гроші та слава.
І тільки ти вдаєш святошу.
Нащо ти використав дітей із сиротинця в Пілово?
І підіслав папараці?
Щоб поліпшити свій імідж? Чи перегляди?
Ти пусте місце. Що ти хочеш довести?
Ти нічого не вдієш.
Їй і не треба.
-Привіт! -Помахай на камеру.
Браво.
Дякую. За таку відверту розмову.
Поаплодуймо Рафалу Вишневському, який з нагоди свого останнього телешоу
вирішив пожертвувати весь гонорар на свій улюблений сиротинець.
Браво!
Це чудово, Рафале. До того ж
я зроблю так само.
Звісно.
Перепрошую.
Заспіваймо!
Ми хочемо бути собою
Ми хочемо бути собою знов
Хочемо бути собою
Ми хочемо нарешті бути собою
Ми хочемо бути собою
Ми хочемо бути собою знов
Ми хочемо бути собою Ми хочемо нарешті бути собою
Ми хочемо бути собою
Ми хочемо бути собою знов
Ти серйозно?
Ти лишишся зі мною назавжди?
Ага.
А де обручка?
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна