Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫לעיתים קרובות אהבה מופיעה באופן בלתי צפוי.‬
‫היא צצה לה משום מקום‬
‫ולרגע הופכת את חייך‬ ‫לסרט מלא בסצנות רומנטיות.‬
‫בדיוק כמו זו.‬
‫מוניקה כבר אמרה כן,‬ ‫אבל רציתי לעשות את זה שוב, כמו שצריך.‬
‫בלי מצלמות, מעריצים ומיליוני צופים.‬
‫עם התוכנית הראשונה פישלתי.‬
‫הבאה אחריה לא הצליחה.‬
‫- מוניקה, תתחתני איתי! -‬
‫הבאה כשלה שלא באשמתי.‬
‫אלוהים, איזה חמוד! היי!‬
‫מוניקה!‬
‫גם זו לא הייתה מי יודע מה.‬
‫- מוזיאון פרדריק שופן -‬
‫…לפחות.‬
‫נפלא.‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי.‬
‫אבל לפעמים החיים לוקחים אותנו בדרך אחרת.‬
‫ערב טוב.‬
‫כמעט תמיד שונה מזו שתכננת.‬
‫- אהבה בריבוע לעולם ועד -‬
‫סטפן?‬
‫אנצו.‬
‫אתה חושב שזה יעבוד הפעם?‬
‫הזמנתי את כל מי שמוניקה אוהבת.‬ ‫זה יהיה מושלם.‬
‫רבותיי, עדיין לא. עוד רגע.‬
‫- ברוכים השבים לביה"ס -‬
‫אני רוצה לבקש מהצוות להישאר עוד קצת.‬
‫הילדים יכולים ללכת.‬
‫יש עוד דבר אחד. הדבר הכי חשוב, לדעתי.‬
‫אני מזמין את התקשורת.‬
‫קדימה, אל תתביישו.‬
‫מסיבת העיתונאים הזאת‬ ‫מסמלת את סופה של תקופה.‬
‫הגעתי להחלטה.‬
‫החלטתי. בבקשה אל תנסו לעצור בעדי.‬
‫ובכן, אני עוזב את תפקידי,‬ ‫ויוצא לפנסיה ראויה ביותר.‬
‫גברת גרברצ'יק תתפוס את מקומי.‬
‫כן, שמעתם נכון.‬
‫גברת מוניקה, אנא תזכרי שזה בית הספר שלי.‬
‫אני אשים עלייך עין.‬
‫ואני עליך.‬
‫הנה. קצר ומתוק.‬
‫בניגוד לקודמתה בתפקיד.‬ ‫-כן.‬
‫בתור המנהלת החדשה……‬
‫אני רוצה‬ ‫להכניס את בית הספר שלנו למאה ה-21.‬
‫המאה של חדשנות בחשיבה ובעשייה.‬
‫בכל הכנות,‬
‫מעולם לא הרגשתי מוכנה יותר.‬
‫אולי היא אכלה משהו מקולקל?‬ ‫-סלח לי.‬
‫כמה זמן נמשיך לנגן? עוד לא שילמת לנו.‬
‫בבקשה.‬ ‫-מוניקה מתנהגת מוזר לאחרונה?‬
‫מוזר איך?‬
‫היא הייתה עצבנית?‬
‫הלכה למסיבה?‬
‫היא ישנה יותר?‬ ‫-אולי זה לחץ?‬
‫או הרעלת מזון?‬
‫או תשישות?‬
‫או…‬
‫אולי היא בהיריון?‬ ‫-לא.‬
‫באמת?‬
‫זה אומר שאת…‬
‫טוב, כן.‬
‫אני לא יודעת. נראה לי שכן.‬
‫אבל מתי?‬
‫זה לא משנה.‬
‫מה שחשוב זה כאן ועכשיו.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-כלום.‬
‫תתחתני איתי?‬
‫אני יודע שזה לא מושלם…‬
‫זה כן.‬
‫באמת.‬
‫אני לא יכול לעלות בדעתי‬ ‫אף אחד אחר שיעמוד לצידי כשושבין.‬
‫אתה רוצה להתחתן בכנסייה?‬
‫כמובן.‬
‫אתה יודע שתצטרך אישור‬ ‫שעברת הטבלה או קונפירמציה?‬
‫כמובן. אז מה?‬
‫מאיפה תשיג אישור כזה?‬
‫מהכנסייה.‬
‫נלך לכנסייה הישנה שלנו ו…‬
‫אוי, לא.‬
‫האב ויקטור!‬
‫דוד ויקטור.‬
‫חושב שהוא עוד שם?‬
‫- כנסיית סנטה מרתה -‬
‫- האב ויקטור ישתתף בקורס מקוון… -‬
‫לא.‬
‫אל תסתכל עליי ככה!‬
‫אנדז'יי…‬
‫לא. אני לא הולך.‬ ‫-בחייך!‬
‫לא.‬
‫אנדז'יי.‬
‫לא תבקר את דוד שלך?‬
‫שבו, בבקשה.‬
‫תקשיבו. זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫אני רוצה לומר שאני מצפה לעבודה איתכם.‬
‫אנחנו מכירים היטב,‬ ‫ואני לא רוצה ליצור בעיות.‬
‫אני רוצה לעזור לכם לפתור בעיות.‬ ‫אם יש למישהו כל שאלה…‬
‫למתי מתוכננת ההדרכה‬ ‫על מערכת המשימות הממוחשבת החדשה?‬
‫הכי טוב לשאול את גברת באשיה.‬ ‫-היא בחופשת לידה.‬
‫אם כך, אני אטפל בזה השבוע.‬
‫הצעתי שינויים בלוח הזמנים,‬ ‫אבל הם לא נלקחו בחשבון.‬
‫דבר עם נטליה במשרד.‬
‫נטליה אמורה ללדת מחר.‬
‫נכון. נטליה עומדת ללדת.‬
‫אם כך, אני אעשה את השינויים.‬
‫אם יש שאלות נוספות…‬
‫בסדר, אני אחכה לכל עדכון.‬
‫אין צורך לעמוד כשאני נכנסת.‬
‫נפלה לי סיגריה על הברכיים.‬
‫- מרפאה -‬
‫תרד.‬
‫עשיר בברזל.‬
‫אבא, תרגיע.‬
‫ואספרגוס.‬
‫אני יודע שאת לא אוהבת את זה‬ ‫אבל זה בריא מאוד.‬
‫זה עוד לא בטוח.‬ ‫-שטויות. את צריכה לטפל בעצמך.‬
‫אני ממש שמח שאת לא עוברת את זה לבד.‬
‫מיץ תפוזים.‬ ‫את נראית חיוורת. את מרגישה בסדר?‬
‫את לא נראית שמחה.‬
‫אני כן, זה פשוט הפתיע אותי.‬
‫מה שלומך?‬
‫הבן שלי בדיוק הגיע משיקגו.‬ ‫תקפצו לארוחת ערב, נכון?‬
‫כמובן.‬ ‫-בטח.‬
‫בבקשה.‬
‫פעם ראשונה?‬
‫עדיין נרגשת.‬
‫נו.‬
‫תירגעו או שאתן אתכם במתנה לגברת הזו!‬
‫אומרים שילדים בני שנתיים הם הכי גרועים.‬ ‫ילדים בני שלוש הם הסיוט האמיתי!‬
‫ואני חשבתי שהיריון זה החלק הבלתי נסבל.‬
‫מוניקה!‬
‫אתה עדיין עובד?‬
‫סטפן.‬
‫כבר הזמנתי חמישה ספרי הורות,‬
‫סט של מוצצים וצעצוע לעיסה בצורת קרנף.‬
‫ידעת שיש שני סוגים של מוצצים‬
‫ליום וללילה?‬
‫מה דעתך על ה…‬
‫דובי הזה?‬
‫להזמין?‬
‫- מכבי אש -‬
‫- אני מתרגש! -‬
‫- אמיץ -‬
‫- מתחילים! -‬
‫- מת על התוכנית! -‬
‫היי! זה אני, חברכם אנצו.‬
‫היום אני לא במסלול מרוצים,‬ ‫לא בראלי ולא במוסך.‬
‫היום, יקיריי,‬
‫נדבר על משהו חשוב יותר.‬
‫כל אחד יכול להשיג משהו‬ ‫יותר יקר ערך מרולס רויס סוופטייל‬
‫או בוגאטי לה וואטור נואר.‬
‫סלבריטאים צריכים לחכות עד שנתיים‬ ‫בשביל פרארי בהתאמה אישית, אבל אתה…‬
‫יכול להשיג משהו כבר עכשיו. וזו…‬
‫בטיחות!‬
‫- משעמם -‬
‫בפעם הראשונה בפולין, ואולי בעולם…‬
‫דירוג מושבי המכוניות‬ ‫הטובים ביותר למכוניות ספורט!‬
‫- מה לעזאזל?‬ ‫הוא בטח התחרפן -‬
‫- מה זה הזין הזה -‬
‫בבקשה, תתכבדו.‬
‫הכנתי לך כדורי בשר.‬ ‫אתה בטח מתגעגע לאוכל פולני.‬
‫כן, טוב, שאניס ואני לא נוהגים לאכול בשר.‬
‫אני בטוחה שאשתך מבשלת נהדר.‬
‫האומנת שלנו דואגת לבית. שאניס חזרה לעבודה.‬
‫ומה שלום הילדים?‬
‫טוב מאוד. ממש מעולה.‬ ‫אנחנו חושבים על חינוך ביתי.‬
‫מוניקה היא מורה.‬
‫ומנהלת בית הספר.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫מה המקצוע שלך, אנצו?‬ ‫-מכוניות.‬
‫אז אתה עובד עם בזילי?‬ ‫-לא, לאנצו יש…‬
‫כן, אנחנו עובדים יחד.‬
‫בסדר.‬
‫באשר לי, הציעו לי קידום.‬
‫אנליסט נתונים בניהול פרויקטים‬
‫של חברת ביקורת גדולה בסן פרנסיסקו.‬
‫וואו. סוג של רואה חשבון?‬
‫מזל טוב, יקירי. נשתה לכבוד זה.‬
‫לכן אנחנו עוברים לחוף המערבי.‬
‫אימא, יכול להיות‬ ‫שזה הזמן האידיאלי להצטרף אלינו.‬
‫חומר למחשבה.‬
‫קפה?‬
‫אני יודע איפה הקפה בבית הזה.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫בוא ניגש לעניין.‬
‫אנחנו מוכרים את האדמה הזו,‬
‫ואימא מצטרפת אלינו בארה"ב.‬
‫זו תמיד הייתה התוכנית שלנו.‬
‫אין לה מה לעשות כאן,‬ ‫אז היא יכולה לעזור לנו עם הילדים.‬
‫זה חלומה של כל סבתא.‬
‫אבל…‬
‫אני לא חושב שזה הוחלט.‬
‫אולה עוד לא קיבלה החלטה.‬
‫אתה חושב שאני לא יודע מה אתה מחפש?‬
‫לאימא שלי יש כסף.‬
‫ואתה…‬
‫מנצל אותה.‬
‫אלא אם יש לך משהו טוב יותר להציע לה?‬
‫אלך לעזור לאימא.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫זה היה נחמד.‬ ‫-פנטסטי.‬
‫בוא רגע בבקשה.‬
‫מה קרה?‬
‫תקרא את זה.‬
‫"בדיקת ההיריון החיובית‬
‫"הייתה ככל הנראה תוצאה‬ ‫של חוסר איזון הורמונלי.‬
‫ייתכן שהיא נגרמה‬ ‫כתוצאה מתסמונת שחלות פוליציסטיות‬
‫"הידועה גם בשם היפרפרולקטינמיה,‬ ‫כלומר, ייצור מוגבר של פרולקטין.‬
‫"רמות גבוהות מדי של הורמון זה‬ ‫עלולות לשבש את הביוץ."‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני לא בהיריון.‬
‫ובכלל לא היית?‬
‫זה או שיש היריון או שאין.‬
‫לא הייתי.‬
‫זו בעיה הורמונלית.‬
‫עכשיו מה?‬
‫כלום.‬
‫מה עם התוכניות שלנו?‬
‫הן לא השתנו.‬
‫בוא נתחתן בהקדם האפשרי?‬
‫ו?‬
‫רק רגע.‬
‫לפני רבע שעה אמרת שעוד דקה.‬
‫וואו! יפה.‬
‫בליסימה.‬
‫זה היה מהיר.‬
‫זה סלון הכלות הראשון שלכם?‬ ‫-כן.‬
‫לפעמים זה קורה,‬
‫כשפוגשים את אהבת חייך, שהכול פשוט מסתדר.‬
‫כן? יש לי הרגשה שאת אומרת את זה לכל לקוחה.‬
‫זו העבודה שלי.‬
‫מוכנה? אני אחכה במכונית, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫תראה לי. יש לך כאן משהו.‬
‫דוד.‬
‫באנו לכאן כדי…‬
‫אני יודע למה אתם כאן.‬
‫באמת לקחת את הזמן שלך עם האירוסים.‬
‫אנחנו מחכים כבר שנה.‬ ‫-בדקתי הכול, אבי.‬
‫אנדז'יי! סטפן!‬
‫כן.‬ ‫-בפעם האחרונה שהתראינו, הייתם כאלה.‬
‫לא, סליחה. כאלה. גבוהים למדי.‬
‫זה היה לפני הרבה זמן.‬
‫פעם תפסתי אותך שותה את יין הקודש.‬
‫סטאשיו, זה לא הוא.‬
‫זה שהיה גונב את היין‬ ‫היה הבן של טוקרסקיס. זה הבן של טקצ'יק.‬
‫יכול להיות. סליחה, התבלבלתי.‬
‫אין בעיה.‬
‫אנחנו כאן כדי לארגן…‬
‫"אֱלִיל בְּעוֹף דְּבֹרָה‬
‫"וְרֹאשׁ תְּנוּבוֹת פּרִיָהּ"‬
‫כוונתו של האב ויקטור‬
‫היא שלכל יצורי האל יש תפקיד למלא.‬
‫באתם לארגן, אז בואו נארגן.‬
‫קודם כול, החתונה תיערך כאן.‬
‫אבל…‬ ‫-בקהילה בה נולדנו כולנו.‬
‫כן. נכון.‬
‫כן.‬
‫דבר שני…‬
‫אני יודע שיש לך עניין לא גמור.‬
‫זוכר את אווה?‬
‫אווה?‬
‫אווה!‬
‫אווה?‬ ‫-אווה.‬
‫אה, אווה…‬
‫כמובן שאני זוכר.‬
‫הוא זוכר.‬
‫עלינו להחזיר אותה לכנסייה.‬
‫מאז ה…‬
‫נקרא לזה מפגש, האחרון שלכם…‬
‫החיים שלה הלכו והידרדרו.‬
‫זה קרה בגללך, אז אתה זה שצריך לתקן את זה.‬
‫אי אפשר לבנות אושר חדש‬ ‫בלי לכפר על חטאי העבר.‬
‫אתה רוצה שאכתוב את זה?‬ ‫-ותעלה לרשתות.‬
‫טוב, נראה לי שקיבלתם את כל המידע.‬
‫אתם יודעים מה לעשות.‬
‫אם לא תפתור את זה, לא אוכל לחתן אותך.‬
‫נו?‬
‫אני חושב שאתה יודע מה לעשות, נכון?‬
‫בואו נשתה קצת תה סמבוק.‬
‫פורסם.‬ ‫-מכאן.‬
‫רבותיי, אל תשכחו‬ ‫לשבח את עמוד המעריצים שלנו.‬
‫עמוד המעריצים של הכנסייה. זה חשוב מאוד.‬
‫לעשות לייק, לא "לשבח".‬ ‫ואני הייתי אמור להגיד את זה.‬
‫אני מצטער, זה קרה באופן ספונטני.‬
‫אם תמשיך ככה, סטאשיו…‬
‫מי זו אווה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫אתה לא זוכר עם מי יצאת?‬
‫ברור שאני זוכר.‬
‫בערך.‬
‫אולי הייתה יותר מאווה אחת.‬
‫כמה היו? אחדות?‬
‫תריסר?‬
‫יותר?‬
‫אתה חייב לספר למוניקה.‬
‫אולי תספר לה אתה?‬
‫בחיים לא. אני לא מסכן את עצמי שוב בשבילך.‬
‫בבקשה. אתה אחי הגדול.‬ ‫-בדיוק בגלל זה, סטפן.‬
‫תתבגר.‬
‫העניין הוא שנתקלנו במכשול.‬
‫טוב…‬
‫אתן מבינות משהו מזה?‬
‫לא.‬ ‫-טוב, פשוט תגידו לנו.‬
‫העניין הוא…‬
‫שהמכשול הוא האקסית שלי.‬
‫כן. תמשיך, בבקשה.‬
‫היא רק ידידה.‬
‫מסתבר שיש בעיה‬ ‫שאני צריך לפתור לפני שנוכל להתחתן.‬
‫בעיה בשם אווה.‬
‫אבל אני לא יודע איזו אווה.‬
‫יקירתי, אני יודע שזה מפחיד.‬ ‫אני מצטער, זה מביך אותי.‬
‫אתה לא יכול לנסות כנסייה אחרת?‬
‫לא, הלך עלינו. זה הוא או לא בכלל.‬
‫אפילו להתקשר לאפיפיור לא יעזור‬ ‫כי דוד… כלומר האב ויקטור,‬
‫לא מוותר.‬
‫אני חושב‬
‫שהפתרון היחיד הוא שתעשה רשימה‬
‫של כל החברות לשעבר שלך ששמן אווה.‬
‫נשמע שאתה יוצא לטיול.‬
‫כדי למצוא את האחת.‬
‫כמו "טור דה פולין" של אהבה.‬
‫כן.‬
‫יקירתי, תבואי איתי מחר?‬
‫טוב…‬
‫אני אלך.‬
‫יש לך לימודים.‬
‫אין לי שיעורי בית.‬
‫אתה יודע מה זה?‬
‫כן. זו מכונית עבור מוניקה. כמו נדוניה.‬
‫זה הדבר הכי יקר ערך שיש בבעלותי.‬
‫זה מובן?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫מוניקה לא מספרת לי מה קורה,‬ ‫אבל אני סומך עליך.‬
‫בבקשה.‬
‫תטפל בה כאילו זו הבת שלי.‬
‫בטח.‬
‫יקירתי… ככה?‬
‫עוף מפה.‬
‫טוב. בואי הנה.‬
‫תטפלי בו, בסדר?‬
‫אני אשמור עליו.‬ ‫-זה ברור לי.‬
‫קדימה. קחי את זה.‬
‫בואי נלך. אנחנו לא רוצות לעכב אותם.‬
‫- 13. אווה האמנית -‬
‫אתה בטוח שאווה האמנית כאן?‬
‫היא פרסמה ברשתות החברתיות‬ ‫שיש לה כאן תערוכה.‬
‫זה כנראה המקום היחיד באזור‬ ‫עם חדרים להשכרה.‬
‫אם זו היא, היא פשוט תחתום על משהו,‬
‫או שנצטרך לקחת אותה לאב ויקטור?‬
‫רגע! את לא יכולה פשוט‬ ‫להשאיר אותי עם כל זה ולברוח!‬
‫זו לא אשמתי שלא הבנת מה זו אמנות רחוב.‬
‫רחוב? קדימה, תסבירי מהי אמנות רחוב.‬
‫יקירי, למה אתה כועס כל כך? אין טעם.‬
‫האמנות שלי לא נועדה לכולם.‬ ‫-אין טעם? אני צריך לתקן הכול!‬
‫עכשיו יש למקום הזה אופי. זה יביא קהל חדש.‬
‫האמנות שלי לא נועדה לכולם. זה כזה… אנצו?‬
‫אווה.‬ ‫-מה אתה עושה כאן?‬
‫מחפש אותך.‬
‫זו המכונית שלך?‬
‫את צריכה טרמפ?‬ ‫-כן.‬
‫יש לך כיסא בטיחות ברכב, אדיר!‬
‫תיקח את המזוודה שלי?‬
‫איזו מכונית יפה.‬
‫בבקשה.‬
‫את עוזבת אותי? פשוט ככה?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫אני מופתעת לראות אותך.‬
‫הייתה לי הרגשה שניפגש שוב.‬
‫תקרא לזה איך שתרצה,‬ ‫מקריות, גורל, מזל, ידעתי שזה יקרה.‬
‫הכוכבים אמרו לי.‬
‫וחלמתי עליך לאחרונה. היית פשוט וואו!‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬ ‫-אתה עדיין גר בוורשה?‬
‫לשם אנחנו נוסעים.‬
‫יש לי תערוכה שם.‬ ‫אני לחוצה. אני מקווה שהכול ילך כשורה.‬
‫אם כן, נישאר שם כמה ימים.‬
‫אבל רק אם אנטק יאהב את זה. זה מה שחשוב לי.‬
‫את נוטרת לי טינה?‬ ‫-על מה?‬
‫עלינו?‬
‫אני לא מבינה את הכוונה.‬
‫התעייפת? אני יכולה לנהוג אם כן.‬ ‫אני יודעת איך.‬
‫יש לי רעיון טוב יותר.‬ ‫יש פונדק בדרך. חברים שלי סיפרו לי עליו.‬
‫אחפש אותו. אפשר לעצור שם.‬ ‫-אני מעדיף להגיע הביתה.‬
‫אני יודעת, אנצו. גם אני.‬
‫אבל תראה אותם.‬
‫כדאי שנעצור לנוח.‬
‫לרוע המזל…‬ ‫-לרוע המזל, מה?‬
‫אין לנו שני חדרים.‬
‫אני מפחד לשאול מה יש לך.‬ ‫-סוויטה משפחתית.‬
‫שני חדרי שינה עם שירותים.‬
‫סוויטה משפחתית. ניקח את זה.‬
‫תוכל לשלם עלינו? אחזיר לך בהמשך.‬
‫בטח.‬
‫שכחתי את האשראי.‬
‫הסוויטה.‬
‫ראשונה במקלחת.‬
‫תקשיבי…‬ ‫-ששש…‬
‫בוא.‬
‫איפה אני ישנה?‬
‫קחי את הספה. אני אחבר את הכורסאות.‬
‫זה רק לילה אחד.‬
‫אתה צריך לספר למוניקה על אווה.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אולי כדאי שאני אעשה את זה?‬ ‫-לא.‬
‫קודם כל אדבר עם אווה ואבהיר את המצב. ואז…‬
‫אני אתקשר למוניקה, בסדר?‬
‫מבטיח?‬ ‫-בטח, מבטיח.‬
‫טוב. אני אלך להביא עוד סדינים.‬
‫אווה!‬
‫אווה.‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫מוניקה -‬
‫יופי שהתקשרת.‬
‫יש חדש?‬
‫כמעט הכול כבר הסתדר.‬
‫אנחנו חוזרים הביתה מחר.‬
‫איפה אתה?‬
‫הלו, סטפן.‬
‫הלו? אני לא שומעת.‬
‫היינו צריכים לעצור במלון.‬
‫יש פסטיבל מוזיקת עם בטלוויזיה.‬
‫אניה, כבי את זה!‬
‫אני אחזור אלייך. ביי!‬
‫סלחו לי.‬
‫מוכנים?‬
‫אנצו!‬
‫בואי אווה. קדימה. סליחה.‬
‫קדימה, מיכאו!‬
‫את צריכה אוויר צח.‬
‫כל כך יפה פה.‬ ‫-קדימה.‬
‫זה המקום הכי רומנטי בעולם!‬ ‫-בסדר.‬
‫כל כך יפה!‬
‫איזה טיול רומנטי!‬ ‫-יפה, כן. קדימה.‬
‫אתה יכול לרקוד איתי לפחות?‬ ‫-אווה…‬
‫קדימה, אנצו. רק ריקוד אחד.‬
‫מה את עושה?‬
‫אנצו, זוכר כמה נהנינו באגם?‬
‫קדימה, בבקשה.‬ ‫-אווה…‬
‫אני אגיד לך משהו.‬ ‫-כן?‬
‫אל תספר לאף אחד.‬ ‫-טוב.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫תבטיח לא לספר לאף אחד.‬ ‫-אני מבטיח.‬
‫בסדר, אז…‬
‫אני לא כועסת עליך.‬
‫אבל אנטק הוא הבן שלך.‬
‫מה?‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר כי היקום מדהים.‬
‫וואו!‬
‫בסדר.‬
‫בוקר טוב, יקיריי.‬
‫ישנתי כל כך טוב.‬
‫אתמול בלילה היה פסיכי.‬
‫שלום, חמוד. איפה הירקות שלך?‬
‫אני אביא לך קצת.‬
‫עכשיו מה?‬
‫ארוחת בוקר.‬
‫למה לא אמרת לי?‬
‫על ארוחת הבוקר?‬
‫כי לא רציתי לחייב אותך לשום דבר.‬
‫זו הייתה הבחירה שלי, ההחלטה שלי.‬ ‫אני לא מצפה ממך לשום דבר.‬
‫איפה בוורשה אתם ישנים?‬
‫אני אסיע אתכם.‬
‫אבל מחר תבואי איתי לכומר‬ ‫ותגידי לו את זה, בסדר?‬
‫כומר?‬
‫אני אסביר הכול. נעזוב בהקדם האפשרי.‬
‫אין מצב.‬
‫אכילה מהירה גורמת לכיבים בקיבה.‬
‫אתה מאוד שקט היום, בוס.‬
‫לא שבדרך כלל אתה פטפטן.‬
‫אבל היום?‬
‫כל כך שקט.‬
‫וואו, אתה כזה פטפטן, בוס!‬
‫בוס, שמעת על המכונית של גוצמן?‬
‫זו שיישרנו?‬
‫הוא תפס את אשתו עם…‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫אלכסנדרה -‬
‫שכן במוסך שלו.‬
‫היא הייתה בהלם, לחצה על הגז ו…‬
‫פנקייק.‬
‫- אני לא יכול לדבר, אני בפגישה -‬
‫אז זה קשור לאישה? ידעתי.‬
‫כפי שאני רואה את זה,‬ ‫לא היית בליגה שלה, בוס.‬
‫לעזאזל, וישיק!‬
‫אתה יכול להתמקד קצת בעבודה במקום…‬
‫אני יכול.‬
‫אם אני יכול, אז למה לא?‬
‫את באה איתי.‬ ‫-למה?‬
‫כדי שלא תקבלי רעיונות מטופשים.‬
‫זה מה שאתה חושב עליי?‬
‫אווה, המכונית הזאת…‬ ‫-נו, זו רק מכונית.‬
‫אל תעשי בלגן. צאי.‬
‫החוצה.‬
‫בסדר, אבל אתה חייב לקנות לי משהו.‬
‫אנצו.‬
‫נו?‬
‫מגניב.‬
‫בוא נראה אותם עלייך.‬
‫מהמם!‬ ‫-כן?‬
‫אני צריכה להשתין.‬
‫אז לכי.‬
‫מה יש לך על הפרצוף?‬
‫למה את לא במכונית?‬ ‫-אווה שלחה אותי להביא גלידה.‬
‫תחזיקי את זה.‬
‫לאן ניסע, חמוד? כל מקום בעולם.‬
‫לאירופה!‬
‫אולי מקסיקו או אפריקה?‬ ‫תזכור, אמיגו, לחלומות אין גבולות.‬
‫השארת אותו במכונית.‬
‫תני לי את שלך.‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫אניה -‬
‫אנחנו לא עונים עכשיו.‬
‫רגע, אנטק. דודה מוניקה מתקשרת.‬
‫היי, מוניקה.‬ ‫-הלו?‬
‫את על רמקול. כאן אווה ואנטק.‬
‫היי, זה אנטק.‬
‫אנטק אומר שלום.‬
‫אני כבר מחכה לפגוש אותך, יקירתי.‬ ‫אני מקווה שנחבב זו את זו.‬
‫סליחה?‬
‫היי, זאת אווה.‬
‫תשאירו הודעה ותזכרו,‬ ‫היקום יכול לשמוע. ביי!‬
‫תיכנסו, כמה זמן אפשר לחכות לכם?‬
‫בחורה לא יכולה לצאת לסיבוב?‬
‫דרך אגב, מוניקה אומרת שלום.‬ ‫-מה?‬
‫דיברתי איתה. היא מחכה לנו.‬ ‫אני מקווה שיהיה אוכל.‬
‫אני גוועת ברעב. ואת?‬ ‫-כן.‬
‫זו לא המכונית הכי טובה בה נהגתי‬ ‫אבל היא בהחלט בחמישייה הראשונה.‬
‫יש לה פוטנציאל.‬
‫נהנית, יקירי?‬
‫העולם שלנו, תזכור את זה.‬
‫שים לב לאן אתה נוסע, טמבל!‬
‫חגורה, בבקשה.‬ ‫-ראית איך הוא נוהג?‬
‫אם נחזור למה שאמרתי קודם,‬
‫ככה זה להיות אמנית אמיצה ויצירתית‬ ‫בזמנים מטורפים כאלה.‬
‫זו הסיבה שאני לא יכולה‬ ‫לחזור הביתה או להישאר בעיר.‬
‫אז מה התוכנית שלך?‬
‫תוכנית?‬
‫יש לי אותך!‬ ‫-מה?‬
‫נו, אני סתם צוחקת.‬
‫אבל אם תבקש יפה, אולי אלך איתך לכומר הזה.‬
‫חשבתי על זה מהבוקר.‬
‫אני חושבת שזה רעיון ממש טוב,‬
‫כי אנטק מעולם לא היה בוורשה,‬ ‫ואני באמת אזכה לפרוס שם…‬
‫סליחה.‬
‫את הכנפיים האמנותיות שלי.‬
‫מי יודע, אולי ארים מופע או תערוכה.‬
‫יש המון סוגים של אמנות.‬
‫נכון. בטוח אמצא עבודה.‬ ‫אחרי הכול, אני טובה מאוד, אז…‬
‫ואתה תזכה סוף סוף להכיר את אנטק.‬
‫אתה יודע, תבלו קצת זמן ביחד.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הוא חזר!‬
‫המנהל חזר!‬ ‫-לביקורת!‬
‫קדימה.‬
‫לא. אנחנו נשארות.‬ ‫-נכון.‬
‫נאוורר כאן.‬
‫נשמור לך על המשרד.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה, בואו נלך.‬
‫את לא רוצה שאנגב…‬ ‫-בואו!‬
‫קדימה.‬
‫את לא מבינה, מוניקה? את לא…‬
‫הוא ינקום בנו.‬ ‫-כן!‬
‫אני בטוחה שהוא לא זוכר את זה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לדבר בפרטיות?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫המנהל…‬
‫מפקח.‬
‫ביקורת? אבל רק התחלתי.‬ ‫-זו בדיוק הסיבה.‬
‫אם כך, אספר לך על התוכניות שלי.‬ ‫-אני יודע בדיוק איפה לחפש פגמים.‬
‫תזכור בבקשה‬ ‫שקודמי הזניח כמה נושאים חשובים.‬
‫אני מתעניין בעתיד, לא בעבר.‬
‫הגיע הזמן לשינוי.‬
‫גברתי המנהלת. אדוני המנהל. מפקח.‬
‫יש בעיה?‬
‫גברת מרישה נאלצה ללכת. קלקול קיבה כנראה.‬
‫מישהו פנוי עכשיו?‬
‫בסדר, אני אמלא את מקומה של גברת מרישה.‬
‫רגע.‬
‫ממתי המנהלת היא מורה מחליפה?‬
‫מעכשיו.‬
‫"האדם אינו אלא קנה, החלש ביותר בטבע,‬
‫"אבל קנה חושב"‬ ‫בלז פסקל‬
‫מי יודע איך נראה דבש?‬
‫קרולינה?‬ ‫-דבש זה צהוב.‬
‫צהוב, יופי. זה נכון. מה עוד?‬
‫לא, אחר כך.‬
‫כן?‬ ‫-זה דביק.‬
‫דביק. נהדר.‬ ‫בואו נכתוב את זה. מה עוד?‬
‫מתוק.‬
‫גברתי המנהלת, אני…‬ ‫-אמרתי לך לבוא ביום שני, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-נתראה ביום שני. תודה.‬
‫בסדר, כתבתם את זה, נכון? צהוב, ומה עוד?‬
‫טוב לראות אותך. אנחנו צריכות לדבר.‬
‫זה לגבי אלן שלי.‬ ‫הוא מוכשר במיוחד. באופן יוצא דופן.‬
‫ולכן אני חושבת שהוא לא מוערך.‬
‫הוא עדיין לא קיבל אף פעם 100.‬
‫נכון. זה בגלל שאנחנו לא משתמשים‬ ‫בציונים מסורתיים בכיתות א'-ג'.‬
‫בנים!‬ ‫-אז איך אוכל לדעת אם הוא הכי טוב?‬
‫אני מבטיחה לך שאלן תלמיד מצוין.‬
‫סליחה, זה לא הזמן או המקום לשיחה הזאת.‬
‫תחזרי מחר, בבקשה.‬ ‫-סליחה.‬
‫המנהלת, ביקורת של הביטוח.‬ ‫-ביקורת? עכשיו?‬
‫אוי! מוניקה, מה קורה?‬ ‫-אני לא יודעת…‬
‫המפקח מסתובב כאן.‬ ‫-לכי, אני אטפל בזה.‬
‫ילדים, שבו! תנקו את זה! שבו!‬
‫תהיו בשקט!‬
‫אולי כדאי שנלך מסביב…‬
‫מסקנות, אדוני?‬
‫עברנו את הביקורת?‬
‫היום אני רק אורח בשטח הביתי שלי.‬
‫הביקורת מתחילה מחר.‬
‫סלחו לי.‬
‫מוניקה!‬
‫מוניקה! נחמד לפגוש אותך סוף סוף.‬
‫יקירתי, אני יודעת שרק נפגשנו,‬ ‫אבל אני מרגישה כאילו אנחנו מכירות שנים.‬
‫אנצו סיפר לי כל כך הרבה עלייך.‬ ‫-כן?‬
‫אבל הוא לא הסכים שנעצור בדרך‬
‫כדי לקנות לך מתנה קטנה משנינו.‬
‫שניכם?‬
‫אנטוני. בן חמש. נעים להכיר, דודה.‬
‫היי, אנטוני.‬
‫כל הכבוד, חמוד!‬
‫איזה בית יפה יש לך!‬
‫לא היית צריכה לנקות רק בשבילנו.‬ ‫יקירתי, יכולתי לעזור לך.‬
‫תודה, אנצו. תשמור עליו.‬
‫ואני…‬
‫רוצה קפה.‬
‫וואו!‬
‫כנראה שכחת לספר לי משהו?‬
‫מים…‬
‫אני מים.‬
‫אני זרם.‬
‫נראה לי שההילה שלך קצת סגורה. רגע אחד…‬
‫הפלא הקטן הזה מפנה דרך לאנרגיה טהורה.‬
‫דפוסי חשיבה, כל זה… סליחה.‬
‫אני מתמקדת בעיקר‬ ‫בפיתוח אישי ובמנהיגות רוחנית.‬
‫חשבתי לעצמי…‬
‫ממש נהדר לדבר איתכם. אתם אנשים נפלאים.‬
‫חמוד, הגיע הזמן שתלך לישון, לא?‬
‫כן. יקיריי…‬
‫איפה אנחנו ישנים הלילה?‬
‫תודה שנתת להם להישאר לכמה ימים.‬
‫יש לך מרכך לשיער?‬
‫בארון, על המדף העליון.‬ ‫-תודה!‬
‫לא היית צריכה לעשות את זה.‬
‫טוב, אין לה כאן אף אחד.‬
‫יש לך משחת שיניים בלי פלואוריד?‬ ‫-לא.‬
‫למה לא אמרת לי?‬
‫לא ידעתי.‬ ‫-באמת?‬
‫הוא באמת לא ידע!‬
‫קרם ידיים?‬
‫טוב, אני אמצא אותו.‬
‫לעזאזל.‬
‫בוקר טוב, נשמה יפה.‬
‫סליחה על הבלגן,‬ ‫אבל אתמול בלילה היה ממש נחמד‬
‫אז הרשתי לעצמי להשתחרר‬ ‫ושתיתי חצי כוס יותר מדי.‬
‫אל תדאגי, אני אנקה הכול.‬
‫את רוצה קצת פירות?‬
‫או שאני יכולה אולי‬ ‫להכין לך קפה חמישה אלמנטים?‬
‫לא, תודה.‬
‫את יודעת, אנטק לא הצליח לישון בלילה.‬
‫הוא התהפך והתהפך כל הלילה.‬
‫בסוף הוא הלך לאנצו.‬ ‫נחמד שהוא מרגיש כאן בבית, לא?‬
‫כן.‬
‫היי.‬ ‫-היי, מותק.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫רוצה תפוז או קפה?‬ ‫-בהחלט קפה.‬
‫אני אכין לך.‬
‫לא קר לך?‬
‫מה?‬ ‫-לא קר לך?‬
‫סליחה, ככה אני. תמיד חמה.‬
‫יכולתי לעמוד כאן עירומה לגמרי‬ ‫ועדיין הייתי נוטפת זיעה.‬
‫את יודעת, יש לי דם חם.‬
‫כמובן.‬
‫תסלחי לי לרגע.‬
‫מותק…‬
‫התקשרתי למקום של החתונה.‬
‫נוכל לקבל אותו בעוד יומיים.‬ ‫אמבאראס, ברחוב ווביצקה.‬
‫ברחוב ווביצקה?‬
‫הלכתי לשם פעם עם איזה צייר.‬ ‫סיפור מדהים. עוד לא סיפרתי לכם.‬
‫הוא ארגן לי את כל השמפניה משמפאן.‬
‫הדבר האמיתי. כמו שהיינו שותים, זוכר?‬
‫מי רוצה קפה?‬
‫שם הכוסות?‬
‫מוניקה, זה לא בסדר!‬
‫בגלל זה אני לא מרגישה זרימת אנרגיה‬ ‫ואת נראית נפוחה בבוקר.‬
‫בואי, אני אעזור לך. בקטנה, נזיז הכול.‬
‫אני יודעת! קדימה, תחזיק.‬
‫לא עכשיו. אני צריכה להתכונן…‬
‫לעבודה.‬
‫אבל זה יהיה לך בריא!‬
‫רציתי לעזור.‬
‫אני יודע.‬
‫אווה, תתלבשי.‬ ‫אנחנו צריכים ללכת בקרוב, בסדר? תודה.‬
‫עד עכשיו, לא הייתי בטוחה‬ ‫אם אני בכלל רוצה משפחה.‬
‫אבל כשאני מסתכלת עליהם…‬
‫לא יודעת, אני מרגישה…‬
‫מה? קנאה?‬
‫אולי קצת.‬
‫אני מכיר את אלה.‬
‫מה? כמוני?‬
‫לא, אווה.‬
‫חסרת ישע ופגיעה, לא רוצה לכפות.‬
‫ובלי שתשימי לב‬ ‫היא באיים הקנריים עם בעלך על חשבונך.‬
‫אחרי שהם היו במיטה שלך…‬ ‫-וישיק היית אמור לחכות במכונית.‬
‫חם לי. אני צמא.‬
‫תפסיק לדבר.‬ ‫-מה? מישהו צריך לספר לה.‬
‫הזמנת לבית שלך…‬
‫זרה עם ילד.‬
‫ואם זה לא הילד שלו?‬
‫יש לך הוכחה?‬
‫תקשיבי.‬
‫לחבר של חבר יש חבר שגיסו הוא חוקי פרטי.‬
‫וישיק, קדימה. ביי, מוניקה.‬
‫ביי, אבא.‬
‫אשלח לך את המספר. הוא הכי טוב שיש.‬ ‫-בוא.‬
‫אין צורך, תודה.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫אני אגיד לו שזו אי הבנה,‬ ‫ואנחנו בסדר, בסדר?‬
‫כל כך יפה פה.‬
‫אני אעזור לך בכל דרך שאוכל.‬
‫ואני רוצה לבלות כמה זמן שאוכל עם אנטק.‬
‫אבל…‬ ‫-אבל מה?‬
‫הימים האחרונים היו פסיכיים.‬
‫הגיע הזמן לחזור לשגרה.‬
‫תקשיבי.‬
‫תמיד תוכלו לסמוך עליי,‬ ‫אבל אני אוהב את מוניקה, ואנחנו מתחתנים.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנטק, ידיים.‬
‫נראה שהצלחתם לפתור את הבעיות שלכם.‬
‫כן.‬
‫בואו אחריי.‬
‫כל כך נחמד פה.‬
‫אהבת?‬
‫רגע.‬
‫הם מראים חרטה, אבי.‬
‫הצלחתם לפתור את הבעיות ביניכם?‬
‫ילדתי.‬
‫השבח לאל.‬
‫החלטנו…‬
‫אני מדבר עם אווה.‬
‫לנצח נצחים. אמן.‬
‫דברי בחופשיות.‬
‫כן, הכול מסודר.‬
‫אנחנו רק…‬
‫בבקשה תפרטי, ילדתי.‬
‫אנצו טיפל בנו.‬
‫הוא רוצה להיות חלק מחייו של אנטק,‬
‫שעליו הוא לא ידע, שלא באשמתו אלא באשמתי.‬
‫שום דבר ממה שכותבים עליו‬ ‫באתרי הרכילות לא נכון.‬
‫הוא איש נהדר. אל תאמין למה שאתה קורא.‬
‫אני שמח שלמדת את הלקח, בני.‬
‫"דבורה עסוקה הופכת אפילו צמחים מרים לדבש."‬
‫מהתנ"ך?‬
‫לא, זה פתגם עממי.‬
‫סטניסלבה…‬
‫המחבר לא ידוע.‬
‫לא נטריד אותך יותר, אבי, עכשיו שהכול סודר.‬
‫סליחה, אני רוצה לומר עוד דבר אחד.‬
‫אנצו הוא כמו השומרוני הנאה מהתנ"ך.‬
‫הוא נתן לנו טרמפ, הלביש אותנו,‬ ‫האכיל אותנו, נתן לנו קורת גג,‬
‫והרשה לנו להישאר בביתו עד יום החתונה.‬
‫אנחנו אפילו מוזמנים כאורחי כבוד.‬
‫בואו נלך.‬
‫רגע אחד.‬
‫לא ניתן למחוק כל טעות נעורים.‬
‫אבל תמיד יש לנסות לתקן אותן.‬
‫סטניסלבה, תכתוב את זה.‬
‫ותפרסם.‬
‫פורסם.‬
‫כן.‬
‫אני…‬
‫פחות לא מרוצה ממך מאשר בפעם הקודמת.‬
‫לכן אני רשמית יכול לאשר את תאריך החתונה.‬
‫נתראה בעוד שלושה שבועות ותזכיר לאחיך.‬
‫בקשר למה?‬
‫הוא ידע.‬
‫אימא…‬
‫תזכור!‬
‫הוא צופה בך.‬ ‫-מי?‬
‫אלוהים?‬
‫לא.‬
‫אב הכנסייה.‬
‫קדימה.‬
‫בסדר, יקירי. אני אהיה פנויה.‬
‫הנה אתם!‬
‫אני חייב לעבוד.‬ ‫בבקשה אל תיכנסו לסטודיו, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫בטח.‬
‫מחר? מעולה.‬
‫אנצו!‬
‫היי!‬
‫אנצו האהוב עליכם חזר לכיסא.‬
‫כמות הצופים הנמוכה היום‬
‫מוכיחה שהנושא האחרון הרגיש לא נוח לחלקכם,‬
‫ושלא כולם מוכנים לזה.‬
‫בטיחות.‬
‫- תשחרר‬ ‫משעמם -‬
‫זה לא מרהיב או מעניין, אבל זה הכרחי וחשוב.‬
‫טוב, אל דאגה.‬
‫לא נדבר על זה רק בתיאוריה.‬
‫הפסקה.‬
‫אנטק, בבקשה! רגע!‬
‫לא, אנט…‬
‫בוא הנה…‬
‫- מה קורה?‬ ‫זה חמוד -‬
‫אני מצטער.‬
‫אני חייב להפסיק את התוכנית כי…‬
‫אנטוני. בן חמש. נעים להכיר את כולכם.‬
‫הוא גרם לי להבין‬ ‫את החשיבות של בטיחות ודאגה לאהובים שלך.‬
‫- איזה מתוק -‬
‫אנטוני…‬
‫- כבוד‬ ‫מנחה חדש? -‬
‫רוצה להיות העוזר שלי?‬
‫כן?‬
‫ידעת שאח שלי היה דלוק עלייך?‬
‫לא!‬ ‫-באמת.‬
‫הוא היה כזה מתוק.‬
‫מתוק? הוא נראה כל כך מטופש.‬
‫לא!‬ ‫-עם השיער הזה?‬
‫היי!‬
‫חזרת! חיכינו לך.‬
‫בטח קרה משהו חשוב,‬
‫כי אתם שותים את השמפניה לאירועים מיוחדים.‬
‫את באמת יודעת להפתיע.‬ ‫התוסס הפשוט הזה הוא לאירועים מיוחדים?‬
‫סליחה, מוניקה.‬
‫אווה הפתיעה אותי.‬
‫כן, כמובן שזו הייתה אווה.‬ ‫-הנה.‬
‫תקשיבי. היום, הודות ל…‬
‫נסיבות יוצאות דופן…‬
‫אילו נסיבות? הודות לאנטק שלנו.‬
‫נכון.‬
‫הודות לאנטק,‬
‫עשיתי את התוכנית הכי טובה בחיי.‬
‫שישים אלף צופים בפחות מ-20 דקות.‬
‫חשוב לדעת שלפני שאנטק הצטרף,‬
‫מספר הצופים ירד מתחת לאלף.‬
‫מזל טוב, מותק.‬ ‫-תודה.‬
‫זה בסדר להשתמש באנטק ככה?‬
‫הוא שמח מאוד.‬
‫ואם הוא יכול להרוויח קצת כסף, למה לא?‬ ‫כלומר, אוניברסיטה זה יקר.‬
‫תוך שעה קיבלתי שלוש הצעות לשותפות.‬
‫ארבע.‬ ‫-כן, ארבע! קיבלתי עוד אחת ממש לפני רגע.‬
‫אני לא חושבת שכדאי שתסכים לכולן מיד.‬
‫למה לא?‬
‫תחשוב על המסר שאתה רוצה להעביר.‬
‫אני יכולה לעזור עם זה אם תרצה.‬
‫נהדר.‬
‫אבל זהו זה. מספיק לדבר על עבודה.‬
‫סליחה, אני חייבת לשכב, אני עייפה.‬
‫אבל אנחנו חוגגים!‬
‫ואתם עושים עבודה מצוינת.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב!‬
‫היי.‬
‫היי…‬
‫היא סידרה מחדש את המטבח שלנו.‬ ‫חדר השינה הבא בתור?‬
‫תפסיקי להגזים. היא רק…‬
‫היא פשוט ניסתה להיות נחמדה.‬
‫אתה בטוח?‬
‫אתה מכיר אותה היטב?‬
‫היה לנו רומן קצר לפני כמה שנים.‬
‫בדיוק.‬
‫למה היא באה הנה?‬
‫אני לא חושבת שהיא כנה.‬
‫בקשר למה?‬
‫הכול.‬
‫לגבי אנטק?‬
‫הוא הבן שלי.‬
‫אתה בטוח?‬
‫זו הפגישה?‬
‫זה פשוט…‬
‫יש לי…‬
‫הרבה עבודה.‬
‫בגלל זה אתה לא עונה לשיחות שלי?‬
‫אני מאוד עסוק בעבודה כרגע.‬
‫בזילי, פגעתי בך איכשהו?‬
‫אני לא יודעת, אולי…‬
‫חשבתי שכולם נהנו בארוחת הערב.‬
‫אני בהחלט אזכור אותה לזמן רב.‬
‫אני ממש עסוק ו…‬
‫מה באמת קורה?‬
‫אני פשוט חושב ש…‬
‫אולי כדאי שנאט קצת.‬
‫במיוחד עכשיו שהבן שלך כאן.‬
‫אני לא רוצה לעמוד ביניכם.‬
‫זה הכול.‬
‫אבל לא אכפת לי לחלק את זמני בין שניכם.‬
‫אני אתקשר אלייך.‬
‫המנהלת מוניקה…‬
‫אפשר לפנות אלייך ככה, עכשיו שאנחנו קולגות?‬
‫אני מעריך את זה שאת מנסה‬ ‫להכניס את בית הספר למאה ה-21.‬
‫אבל למרבה הצער, חלק מהעובדים שלך‬
‫תקועים במאה ה-19.‬
‫אני חושבת שהצוות שלנו מצוין.‬ ‫-באמת?‬
‫קולגה יקרה.‬
‫נדמה לי שברור לשנינו למי אני מתכוון.‬
‫חוסר מוחלט‬
‫של הבנה במערכות משימות ממוחשבות.‬
‫אין מולטימדיה במערכי שיעור.‬
‫מחסור במשאבים אורקוליים בשיעורי העשרה.‬
‫ללא הדרכה מקוונת.‬
‫ומעל לכול, הן לא מדברות אנגלית.‬
‫בית הספר הזה זקוק נואשות לרפורמה כוללת.‬
‫משרד החינוך מתבונן בך היטב,‬
‫לראות אם תוכיחי את עצמך כמנהלת בית ספר,‬
‫או שאת סתם מפורסמת מהטלוויזיה.‬
‫אז אין מה לעשות?‬
‫יש.‬
‫תמיד יש מה לעשות.‬
‫קולגה יקרה… אי אפשר להזיז עץ עתיק.‬
‫עץ עתיק יש להוציא עם השורשים,‬
‫לחתוך לחתיכות קטנות עם מסור חשמלי,‬
‫לשרוף, לשים בשק ולהשליך לנהר.‬
‫זהו זה.‬
‫תגיעו ליציאה, שתיים-שתיים!‬ ‫זה מסוכן! אל היציאה!‬
‫תנו לי לעבור בבקשה.‬
‫המצב בשליטה. האש כובתה.‬
‫מזל שהייתי פה.‬
‫גברת מוניקה, לא נפגעו אף מורה או תלמיד.‬
‫אין צורך להודות לי.‬ ‫עזרה היא השליחות הנוספת שלי.‬
‫טוב…‬
‫כלומר…‬
‫גלאי העשן אף פעם לא עבד שם.‬
‫את כל כך חסרת אחריות.‬ ‫כבר שנים שאני אומרת לך על זה.‬
‫די לנדנד לי!‬
‫כל מה שאת עושה זה לנדנד כל הזמן.‬
‫נראה שזה לא עובד.‬
‫זה כמו לדבר לקיר.‬ ‫-חכי לי!‬
‫קיר חירש!‬ ‫-בוז'נקה!‬
‫מה "בוז'נקה", לא "בוז'נקה"!‬ ‫-רגע!‬
‫תקרא למכבי האש.‬ ‫-מיד, המנהלת.‬
‫תודה.‬
‫- חמודים -‬
‫זה הכול להיום.‬
‫מחר נדבר על עמ…‬
‫עממי פליטה.‬
‫-נכון.‬
‫עממי פליטה!‬ ‫-כן!‬
‫תודה שצפיתם. ביי!‬
‫ביי!‬
‫תראה! מישהו שלח לב!‬
‫כן, הם שולחים לנו לבבות. תודה.‬
‫אנחנו מדהימים, תן כיף!‬
‫אדיר!‬
‫מרצ׳ין?‬
‫מה זה?‬
‫מכתבי ההתפטרות שלנו.‬
‫אבל לא התכוונתי לפטר אתכן!‬
‫חשבתי על הכשרת מחשוב או שיעורי אנגלית.‬
‫מוניקה. אנחנו יודעות.‬ ‫-כן. אבל…‬
‫טוב, צותתנו ליד הדלת.‬
‫שמענו בטעות.‬ ‫-אנחנו עושות את זה לפעמים.‬
‫שמענו אותך מדברת עם המנהל.‬ ‫-כן.‬
‫הוא צודק.‬
‫התרגזנו.‬
‫זעמנו.‬
‫ואז הייתי צריכה ללכת לעשן.‬ ‫וגלאי העשן החדשים השתגעו.‬
‫אבל אז נרגענו ו…‬
‫החלטנו לא לעשות לך צרות.‬ ‫-בדיוק. יש לך תוכניות.‬
‫ואת יודעת, אנחנו עומדות לך בדרך.‬
‫אני לא מסכימה.‬ ‫-מוניקה.‬
‫בית הספר צריך להתקדם.‬
‫ובכל מקרה אנחנו קרובות לגיל פרישה.‬
‫כן, את תראי. הכול יהיה בסדר.‬
‫אנחנו יודעות מה אנחנו עושות. קדימה.‬
‫- הסכם הדדי לסיום חוזה -‬
‫היי, מוניקה.‬
‫היי!‬
‫הייתי בסביבה. חשבתי לבדוק מה שלומך.‬
‫מה שלומי?‬
‫למען האמת, לקח לי שעה וחצי להגיע הנה‬
‫רק כדי לשאול מה שלום אבא שלך.‬
‫הוא היה די מרוחק לאחרונה.‬
‫תהיתי אם‬
‫בזמן ארוחת הערב בבית שלי‬
‫קרה משהו שאני לא יודעת עליו.‬
‫אולי הוא לקח צעד אחורה‬
‫כדי לתת לך ולדמיאן קצת מרחב.‬
‫אז זה קשור לדמיאן.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫תודה, ביי.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫כותבים עליך בכל מקום.‬
‫שלישיית הפלא. אבא, בן ומכוניות.‬
‫אז יש לי הצעה עסקית בשבילך.‬ ‫-אז הוסרתי מהרשימה השחורה?‬
‫בחייך, אתה יודע שהיית צריך זמן להשתקם.‬
‫מה עם אליציה?‬ ‫-היא כבר לא עובדת כאן.‬
‫העבירו אותה לשנגחאי.‬
‫אתה חושב שהיא שכחה?‬
‫אנצו. היא לא שוכחת.‬
‫אבל יש לה כ-100 אלף עובדים חדשים,‬ ‫אז היא עסוקה כרגע בדברים אחרים.‬
‫אני מנהל את המדור הפולני,‬ ‫ויש לי משהו לוהט בשבילך.‬
‫לוהט, הבנת? ראלי דקר.‬
‫כן!‬
‫והתקציב?‬
‫השמיים הם הגבול?‬
‫מה?‬
‫לא, אני עולה לדבר על זה עם הוועד.‬
‫אני יודע שזה חלום שלך.‬
‫כל טוב.‬
‫פנו דרך!‬
‫אני אהפוך לזה.‬
‫ואני…‬
‫אני אהפוך ל…‬
‫היי!‬
‫זה!‬
‫איך אני נראית?‬ ‫-נחמד.‬
‫רק נחמד?‬
‫יש לי פגישה חשובה היום.‬
‫אני לחוצה ומודאגת,‬ ‫ואתה אומר שאני נראית "נחמד"?‬
‫נחמד זה לא מספיק טוב.‬
‫תוכל להלוות לי כמה מאות?‬
‫שלחו את הכרטיס החדש שלי‬ ‫לכתובת הישנה, אז אין לי כסף.‬
‫אין לי מזומן.‬
‫אוי, לא! זה נורא.‬
‫אבל יש לך כרטיס אשראי.‬
‫טוב, עובר עליי יום טוב. בבקשה.‬
‫אז יש לי ערב חופשי ואתה תטפל בילד?‬
‫יופי. תזכור, אני סומכת עליך. אנחנו משפחה.‬
‫אנחנו מסתדרים בעבודה,‬ ‫נסתדר גם בחיים הפרטיים.‬
‫ביי!‬
‫במה אתה רוצה לשחק?‬ ‫-קזינו!‬
‫הנה מגיע המטוס.‬
‫עוד קצת.‬
‫מה זה? תראה!‬ ‫-לא!‬
‫מה זה הדבר הדביק המגעיל הזה?‬
‫היי!‬
‫לא!‬
‫קח את זה וזה!‬ ‫-אנטק, חכה!‬
‫מספיק! לא!‬
‫לא!‬
‫שקט. תתכונן. תגיד לי עוד מעט. מוכן?‬
‫אימא!‬
‫מה קורה?‬
‫הוא פשוט ככה בלי הפסקה.‬
‫אווה עוד לא חזרה. היא לא עונה לטלפון.‬
‫אנטק! מה קורה?‬
‫אתה מתגעגע לאימא שלך?‬
‫אימא!‬
‫אלוהים, אנטק, תירגע!‬
‫זה בסדר. אל תדאג. הכול יהיה בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫היה לי יום קשה.‬
‫נתקשר לאימא?‬
‫כן? אני בטוח שהיא תחזור.‬
‫בוא הנה, ילד.‬
‫היי, זאת אווה.‬
‫תשאירו הודעה ותזכרו,‬ ‫היקום יכול לשמוע. ביי!‬
‫בוקר טוב.‬
‫אווה עדיין לא עונה.‬
‫אולי קרה משהו?‬
‫אימא עושה את זה.‬ ‫לפעמים היא לא חוזרת לזמן מה.‬
‫איפה אתה כשזה קורה?‬
‫אני עם דודה או סבתא שלי,‬ ‫או עם הדודה השנייה,‬
‫אתה יודע מתי אימא תחזור?‬
‫מחר. או אתמול.‬
‫תגיד…‬
‫אתה יודע איפה נוכל למצוא את אימא שלך?‬
‫לא.‬
‫יש לה פה חברים?‬ ‫-רק אתם.‬
‫רק אנחנו.‬
‫אין לי מושג מה לעשות.‬
‫אני אמשיך להתקשר. היא תענה.‬
‫טוב, מה השעה?‬
‫אלוהים, אני צריכה ללכת.‬
‫נשיקות.‬ ‫-ביי.‬
‫בבקשה.‬
‫אל תשכח את הפגישה במסעדה היום.‬
‫זה היום?‬
‫לא, אתמול.‬
‫טוב, אני זזה. ביי.‬
‫היי, זאת אווה.‬
‫תשאירו הודעה ותזכרו,‬ ‫היקום יכול לשמוע. ביי!‬
‫בואו נדבר על מבנה התא של צמח.‬
‫כן, רשתית תוך-פלזמית.‬
‫טוב מאוד. עכשיו ויקטוריה.‬
‫מה הבא? ריבוזומים.‬
‫טוב מאוד. ועכשיו?‬
‫טוב, אם נשים את השולחנות בצד‬ ‫נוכל להכניס יותר מ-50 אנשים.‬
‫בואו נדבר על התפריט והקישוטים.‬
‫אנטק!‬ ‫-אימא!‬
‫שלום, חמוד!‬
‫איזה מקום מקסים!‬
‫אווירה מגניבה בסגנון בוהו.‬ ‫-איפה היית?‬
‫ממש מרווח.‬ ‫-תודה.‬
‫מה אם ירד גשם?‬
‫אנחנו מוכנים לזה. יש לנו סוכך ענק.‬
‫באיזה צבע?‬ ‫-קרם, כמו זה.‬
‫והתאורה?‬
‫יש לנו 65 נרות.‬
‫נהדר. אנחנו צריכים הרבה אור.‬
‫נוכל להרכיב פנסים‬ ‫ולהוסיף שרשראות של אורות.‬
‫וחלל הריקודים הוא…‬
‫ובכן, כאן.‬
‫בהחלט קטן מדי.‬
‫בהחלט גדול מספיק.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שושבינה?‬
‫הכלה.‬
‫את השושבינה?‬
‫לא, זו…‬
‫אימא של בני.‬
‫כמובן. הלקוח תמיד צודק.‬
‫לא חשבתי שמשהו עוד יוכל להפתיע אותי.‬
‫בואו נעבור לתפריט.‬
‫אנחנו נשלם על הכול.‬
‫לא ידעתי שהיא תבוא.‬
‫חכו!‬
‫איפה היית?‬
‫תקשיבו, זה לא ייאמן.‬
‫נפגשתי עם חבר ותיק שלא ראיתי הרבה זמן ו…‬
‫ומה? לא יכולת להודיע לנו?‬
‫לא. יצאנו מהעיר, אבל היה עץ על הכביש.‬
‫לא הצלחנו לעבור. ואז התחיל מבול.‬
‫לא היו אוטובוסים.‬
‫וכמובן, הטלפון שלי מת.‬
‫רואה?‬
‫התקשרנו אלייך מיליון פעם. הייתה קליטה.‬
‫כרטיס האשראי החדש שלי לא הגיע,‬
‫אז לא יכולתי אפילו לשלם על מונית.‬
‫רואה? היא לא יכלה.‬
‫כרטיס אשראי חדש? מתי היית בבנק?‬
‫לא הייתי צריכה ללכת. התקשרתי אליהם.‬
‫איזו כתובת נתת?‬
‫מה את רומזת?‬ ‫-יש לך ילד.‬
‫כן, יש לי ילד.‬
‫אבל השארתי אותו איתכם.‬
‫וכמה שידוע לי, אתם הרבה יותר אחראיים ממני.‬
‫בעצם לא קרה שום דבר. נכון?‬
‫צריך לדחות את החתונה.‬
‫יש לך דברים חשובים יותר לטפל בהם.‬
‫אנחנו סגורים.‬
‫איפה אבא?‬
‫לא פה.‬
‫הוא אוכל ארוחת ערב.‬
‫עם מי?‬
‫אלכסנדרה.‬
‫לפחות הם מסתדרים.‬ ‫-מה קרה?‬
‫מה קרה?‬
‫אווה קרתה.‬
‫בעצם לא משנה.‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫שכרתי את החוקר הפרטי ההוא.‬
‫אמרתי לך שאני לא רוצה את זה.‬
‫היו בינינו חילוקי דעות,‬ ‫אבל את כמו אחות קטנה בשבילי.‬
‫תחשבי על זה כמתנת חתונה ממני‬ ‫בשביל ההתחלה החדשה שלך.‬
‫תעשי מה שאת רוצה.‬ ‫אני סיימתי לעבוד לפני חצי שעה.‬
‫ערב טוב.‬
‫היי.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫לא אמרת שתהיה לנו חברה.‬
‫זאת בעיה, יקירי? אתה לא מרוצה?‬
‫אולי כדאי שאני…‬ ‫-שב.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫לא רצית לדבר איתי, אז תצטרך להקשיב.‬
‫אגיד את זה פעם אחת, אז תתרכזו.‬
‫אגיד לכם מה אני לא אוהבת.‬
‫הבן שלי מבקר אותי פעמיים בשנה.‬ ‫-סליחה?‬
‫כשהוא מבקש ממני לעבור לארה"ב,‬
‫זה כי הוא חושב‬ ‫שאין לי משהו יותר טוב לעשות פה.‬
‫לי ולשאניס יש הרבה עניינים.‬ ‫אנחנו מטפלים בילדים…‬
‫שאניס והאומנת עושות את זה.‬
‫האחריות שלך הובילה לדיכאון.‬
‫איך את יודעת?‬
‫בפשטות, יקירי, אני מכירה אותך כל חייך.‬
‫מוכנים להזמין?‬ ‫-רק רגע.‬
‫אני לא מנהלת בוול סטריט,‬ ‫אבל יש לי חיים פה.‬
‫אני אבקר אותך לעיתים קרובות ככל האפשר.‬
‫אעזור לך כמיטב יכולתי.‬
‫אבל בזילי כאן איתי.‬
‫תמיד.‬
‫לא משנה מה.‬
‫בקבוק יין לבן משובח, בבקשה.‬
‫טייקאוויי.‬
‫חומר למחשבה.‬
‫למה לא סיפרת לי על השיחה שלך עם דמיאן?‬
‫לא רציתי להתערב בענייני המשפחה שלך.‬
‫או במעבר שלך לארה"ב.‬
‫כלומר, מה הייתי אמור להגיד?‬
‫אתה מפחד להיות איתי?‬
‫לא.‬
‫כן.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אנחנו כבר לא נערים.‬
‫בדיוק, אני לא רוצה להיות לבד.‬ ‫-גם אני לא.‬
‫אתה בטוח?‬
‫אני בטוח.‬
‫אני צריך אותך, אולה.‬
‫אפילו את התרנגולות שלך.‬
‫אני צוחק.‬
‫בסוף אני אחבב אותן.‬
‫את מבינה, אני…‬
‫התרחקתי כי…‬
‫פשוט רציתי לבדוק…‬
‫כלומר, לראות…‬
‫אם…‬
‫זה העולם הכי טוב שלי.‬
‫איתך.‬
‫זה טעים.‬ ‫-יופי.‬
‫אני יודעת למה את כאן.‬
‫מה?‬ ‫-מוניקה, על מה את מדברת?‬
‫אווה יודעת על מה אני מדברת.‬
‫תגידי לו את, או שאני?‬
‫זה נראה לך מוכר?‬
‫וזה. תקראי את זה.‬
‫- חוזה חקירה פרטית -‬
‫בואי נתחיל בהתחלה.‬
‫למה את עוברת כל כך הרבה ממקום למקום?‬
‫למה אין לך חשבון בנק?‬
‫באת לוורשה כדי לברוח מהנושים.‬
‫איך את יודעת את זה?‬
‫חשבת שתחזרו להיות יחד.‬
‫שתיפטרי ממני.‬
‫מוניקה, תפסיקי.‬
‫כן.‬
‫אבל זה היה בהתחלה, ואז…‬
‫ראיתי כמה אתה ואנטק התקרבתם וחשבתי…‬
‫סליחה, אני יודעת שזה היה טיפשי.‬ ‫עכשיו אני מבינה.‬
‫חשבתי שזה יוכל להיות הבית שלנו.‬
‫המקום שלנו.‬
‫עם אנצו.‬
‫אבל אנטק הוא הבן שלי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני אעלה לארוז את הדברים שלנו.‬
‫אני מצטערת.‬
‫שכרת חוקר פרטי?‬
‫לא אני.‬
‫לא הייתי צריכה לקרוא את זה.‬ ‫-לא, לא היית צריכה.‬
‫הזמנת גם בדיקת אבהות?‬
‫לא הייתי עושה את זה.‬
‫את לא רוצה ילדים,‬ ‫זו לא סיבה לקחת ממני את הבן שלי.‬
‫אתה חושב שזה קל?‬
‫לראות אותך מקים משפחה עם אישה אחרת?‬
‫אני לא מעוניין באווה.‬ ‫-היא יודעת את זה?‬
‫יש לה תוכנית נהדרת שלא משאירה לי מקום.‬
‫עצוב שאת לא מבינה כמה אנטק חשוב לי.‬
‫עצוב שאתה לא מבין‬ ‫איך נתת לאווה להפריד בינינו.‬
‫את צודקת.‬
‫בואי נדחה את החתונה.‬
‫היי, זאת אווה.‬
‫תשאירו הודעה ותזכרו,‬ ‫היקום יכול לשמוע. ביי!‬
‫היא לא עונה.‬
‫לא טוב.‬
‫לא הייתי צריכה לפתוח את המעטפה.‬
‫אני מניח, אבל אז לא היית יודעת.‬
‫עכשיו אווה איפשהו בעיר לבדה עם הילד.‬
‫אולי משהו בי לא בסדר.‬
‫סטפן רוצה להיות אבא, אבל אני לא מוכנה לזה.‬
‫אני חושבת שהוא צריך להיות‬ ‫עם מישהי שתעריך את זה.‬
‫תעזור לי לבטל את החתונה?‬
‫מה?‬ ‫-טוב…‬
‫אני לא אעמוד בזה כרגע.‬
‫את בטוחה?‬
‫וואו.‬
‫- לאווה‬ ‫אפשר לעזור לכם איכשהו? -‬
‫סטפן!‬
‫לא שאני סופר,‬
‫אבל זו הפעם השלישית שאתה עובר לכאן.‬
‫רק רציתי לבנות מערכת יחסים עם הבן שלי.‬
‫לא חשבת על מוניקה?‬ ‫איך היא מרגישה במצב הזה?‬
‫אתה רוצה לבטל את החתונה. אתה בטוח לגבי זה?‬
‫אני צריך לחשוב על זה.‬
‫אתם תמיד צריכים לחשוב על דברים.‬
‫אניה! די לצותת!‬
‫החלטה לגבי הקמת משפחה צריכה להיות הדדית.‬
‫אי אפשר לכפות את זה על אף אחד.‬
‫אבל אתה יכול לתת לעצמך זמן.‬
‫אתה שומע את עצמך?‬
‫אתה שוב נשמע כמו אבא.‬
‫למה אתה ממהר להביא ילדים?‬
‫אתה רוצה לילות בלי שינה ולהחליף חיתולים?‬
‫ואת נשמעת כמו אימא שלי. אין לך שיעורים?‬
‫אניה.‬
‫תני לדוד שלך‬ ‫להרוס לעצמו את החיים בשקט. לכי לחדר שלך.‬
‫נדבר על זה כשתגדלו.‬
‫כן.‬
‫היא באמת נשמעת כמו אימא.‬
‫גם אתה כאן?‬ ‫-אז אנחנו שוב עושים דברים בשמם?‬
‫כדאי שנלך לשתות בירה. רק שנינו.‬
‫היכנסו.‬
‫אחריך.‬
‫השבח לאל.‬
‫-השבח לאל.‬
‫איך אפשר לעזור לכם?‬
‫סליחה על ההפרעה, אבי. אני כאן בשם מוניקה.‬
‫ואנצו. כלומר, סטפן.‬
‫חשבתי כך. זה היה קל מדי.‬
‫לא, סטאש. זה מה שאני חשבתי.‬
‫אולי.‬
‫העניין הוא שאנחנו צריכים לבטל את החתונה.‬
‫לדחות.‬
‫הבנתי.‬
‫אנחנו חושבים שהזוג הצעיר צריך עוד זמן.‬
‫הבנתי.‬
‫אם כך, אין לי מה לעשות מלבד לענות‬
‫עם הציטוט האהוב עליי מהתנ"ך.‬
‫"לא."‬
‫סליחה?‬
‫לא.‬
‫זה לא המקרה הראשון או האחרון.‬
‫אבל כמו שדבורים אוספות צוף בעמל‬
‫כדי להפוך אותו לדבש בסוף,‬
‫אנשים צריכים לעבוד על האהבה שלהם‬
‫ולחזק אותה באמצעות עבודת קודש.‬
‫נשמע שלאב ויקטור יש תוכנית.‬
‫בסדר.‬
‫קודם כל, אף מילה למוניקה ולאנצו.‬
‫"לפעמים צריך להציל את אהבה‬
‫"למרות עקשנותם של האוהבים."‬
‫שוב התנ"ך?‬
‫להפך.‬
‫אלה מילותיו של האב ויקטור.‬
‫פרסמתי את זה בעמוד שלנו בחג האהבה.‬
‫האהבה של סטפן ומוניקה ברורה לכולנו.‬
‫טוב.‬
‫תתקרבו, התוכנית היא כזו…‬
‫את יכולה לחתום על ברכות הפרידה?‬
‫כמובן.‬
‫הפיקניק עומד להתחיל. מוכנה?‬
‫"דגים חיים בים העמוק‬ ‫ציפורים עפות גבוה בשמיים‬
‫"ביער בין העצים‬ ‫הדובים אוכלים את אספקת הדבש שלהם‬
‫"כולנו גרים כאן יחד‬ ‫לכל אחד יש כאן מקום‬
‫"אנחנו בונים את הבית הזה יחד‬ ‫כולנו דואגים למרחב המגורים שלנו"‬
‫סליחה, קולגה יקרה.‬
‫שמעתי על החלטתך לגבי שתי המורות.‬
‫אני חייב להודות שדאגתי.‬
‫חשבתי שאת רגישה מדי לתפקיד הזה.‬
‫שאת…‬
‫תחשבי על אנשים ולא על התוצאות.‬
‫אני שמח מאוד‬
‫שהבנת שהתוצאות זה מה שהכי חשוב.‬
‫תוצאות. לא אנשים.‬
‫טוב מאוד.‬
‫"אקו, אקו, אקולוגיה‬ ‫אני רואה ירוק בעיניים‬
‫"אני רואה ירוק בעיניים"‬
‫תודה רבה.‬
‫אני רוצה לברך את כולם‬ ‫לפיקניק האינטגרציה הראשון של בית הספר.‬
‫כשקיבלתי את תפקיד המנהלת,‬
‫הבטחתי שאכניס את בית הספר הזה למאה ה-21.‬
‫כשהתמקדתי בעתיד, התעלמתי ממה שכבר יש לנו.‬
‫אם כניסה למאה ה-21‬
‫פירושה להיפטר מכמה מהמורות האהובות ביותר,‬
‫אני מעדיפה להישאר במאה ה-20.‬
‫אני לא מקבלת את ההתפטרות שלכן.‬
‫במקום זאת, אני מגישה‬
‫התפטרות בעצמי.‬
‫מגישה לכולכם.‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן שאחזור למקום שלי.‬
‫לילדים.‬
‫כל הכבוד!‬
‫כל הכבוד, מוניקה!‬
‫יקירתי, אלוהים…‬
‫תודה.‬
‫אמרת את זה נכון. המנהל יכול לדחוף את זה ל…‬
‫לדחוף את זה לאן?‬
‫לאף.‬
‫לעולם לא.‬
‫אני אגיד את זה בצורה ברורה.‬ ‫מעולם לא התאמת לתפקיד הזה.‬
‫את סתם מורה ממוצעת ופשוטה.‬
‫נהדר, מעולם לא רציתי להיות יותר מזה.‬
‫אלוהים.‬
‫אפילו דוקטורט לא יעזור‬ ‫אם אתה כזה חמור.‬
‫אלוהים אדירים…‬
‫הלו?‬ ‫-היי.‬
‫ההצעה שלך לעזור עדיין בתוקף?‬
‫איפה את?‬
‫לא ייאמן. מי היה מאמין? ערוץ כזה קטן.‬
‫סרטונים ראשונים צולמו בטלפון, ובום!‬
‫100,000 מנויים!‬
‫מתוכנית אחת בלבד. מדהים.‬
‫אל תדאג, אנצו. לא נשאיר אותך לבד.‬
‫חתימה אחת ותקבל‬ ‫צוות מומחים וגם שידור עולמי.‬
‫לא.‬ ‫-סליחה?‬
‫נקודה שביעית, סעיף שלוש, תת-סעיף ג'.‬
‫"משרד ההפקה שולט בטון והצורה הסופית‬
‫של התוכן המוצג."‬
‫זה רק נוסח סטנדרטי.‬
‫במציאות, אתה מביא לנו רעיונות,‬ ‫ואנחנו עורכים אותם קצת.‬
‫וסעיף אי-התחרות?‬
‫אתה עדיין רוצה להחזיק את הערוץ הקטן שלך?‬
‫טוב, אנחנו נפצה אותך על זה.‬
‫זה נשמע נהדר אבל…‬ ‫-אבל מה?‬
‫אנצו!‬
‫תחשוב על זה! אתה תחזור לעמוד בראש.‬
‫נשים, אירועים, מסיבות. ואתה.‬
‫אתה, אחי.‬
‫מיליוני אנשים מסתכלים עליך.‬ ‫זה לא מה שרצית?‬
‫אני מופתע לומר את זה, אבל…‬
‫לא.‬
‫אני אוהב את מה שיש לי.‬
‫מה?‬
‫מה? איך? כמו מה שיש לי?‬
‫היי.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫בשביל אנטק.‬
‫את לא דואגת שאגנוב ממך את אנצו?‬
‫סליחה, מוניקה. מעולם לא התכוונתי לפגוע בך.‬
‫חשבתי שאנצו יכול להיות ההזדמנות שלי.‬
‫קשה להתפרנס מאמנות.‬ ‫יש לי חובות גדולים וילד לפרנס.‬
‫עשיתי כל מה שיכולתי.‬
‫לקחתי הלוואות, שיחקתי קלפים…‬
‫פעם אחת אפילו…‬
‫פעם אפילו כמעט התחתנתי‬ ‫עם איש עשיר מאוד עם עסק לדישון.‬
‫זה לא מה שיש לך ולאנצו.‬
‫שזה מה?‬
‫אהבה.‬
‫אימא, מה עכשיו?‬
‫בוא הנה.‬ ‫-עכשיו אני אדאג לכם.‬
‫לא, יקירתי.‬
‫את מתחתנת מחר, יש לך די דאגות.‬
‫החתונה מבוטלת.‬
‫יש לנו דברים חשובים יותר לעשות.‬
‫בואו נמצא לכם דירה.‬
‫קדימה, תעזור לי.‬
‫לך.‬ ‫-המזוודה הזאת כבדה כל כך!‬
‫- היום החתונה שלך -‬
‫מה אתה עושה פה? חשבתי שעזבת אתמול.‬
‫חשבתי הרבה ו…‬
‫אני רוצה להישאר יותר, אם זה בסדר.‬
‫כמובן.‬
‫אני ממש מצטער, אימא.‬
‫אני מצטער, בזילי.‬
‫הרגשתי בושה ומבוכה‬ ‫שאני לא כאן עם אימא שלי יותר.‬
‫תודה לך על הכול.‬
‫אנחנו בסדר?‬
‫כן.‬
‫ניכנס? למה אנחנו מחכים?‬ ‫-שהילדים שלי יתעשתו.‬
‫זה טוב.‬
‫זה מסלול מוזר.‬
‫לא, למה?‬
‫איזו מסעדה זו?‬
‫איזו מסעדה?‬
‫טוב…‬
‫היא מיוחדת, את יודעת…‬
‫אתה זומם משהו.‬ ‫-לא, באמת.‬
‫ואם אני רוצה הביתה?‬
‫ובכן…‬
‫יאצק?‬ ‫-כן?‬
‫מה קורה?‬
‫לא קורה כלום.‬
‫זה פשוט ש…‬
‫לא ביטלתי את החתונה.‬ ‫-מה?‬
‫לאן לקחת אותי?‬
‫גרביונים?‬
‫את שונאת ללבוש גרביונים.‬
‫לא ביטלת את החתונה!‬
‫די לשקר לעצמך. אתה לא יכול לחיות בלעדיה.‬
‫ואם אתה לא רוצה להתחתן, תבטל את זה בעצמך.‬
‫רוצה להתחיל?‬
‫לא. ואתה?‬
‫אני חולם להיות אבא.‬
‫אני לא מוכנה להיות אימא.‬
‫משעמם לי.‬
‫מה?‬
‫משעמם לי.‬
‫אז זהו?‬
‫נבטל את החתונה?‬
‫נראה ככה.‬
‫לפעמים צריך לשחרר.‬
‫לפחות ניסינו.‬
‫את הדבר הכי טוב שקרה לי בחיים.‬
‫למרות שאנחנו צריכים להיפרד,‬ ‫תמיד אוהב אותך.‬
‫טוב.‬
‫בואו נתחיל.‬ ‫-אבל זה לא…‬
‫אמרתי שנתחיל.‬
‫בואו, מלאכים שלי.‬
‫רגע אחד!‬
‫אני כאן!‬
‫הגעתי!‬
‫סליחה. המכונית שלי התקלקלה.‬
‫אנטק, בוא הנה.‬
‫שבו, בבקשה.‬
‫דבש…‬
‫הוא השלמות האולטמטיבית‬
‫בממלכת החיות.‬
‫בקרב אנשים, המקבילה לדבש‬
‫היא אהבה.‬
‫לפעמים היא באה באופן בלתי צפוי.‬
‫מבט אחד בעיניים‬
‫ומיד אתה יודע שזהו זה.‬
‫לא סתם איזו התאהבות‬
‫אלא אהבת אמת.‬
‫ואז אתה יודע שזהו זה.‬
‫אהבה‬
‫בריבוע.‬
‫האהבה שלכם.‬
‫מזל טוב, מוניקה.‬ ‫-תודה.‬
‫מעומק ליבי.‬
‫יש לי מתנה בשבילך. זו בדיקת אבהות.‬
‫לא פתחתי אותה, אז…‬
‫היא גם לא תיפתח.‬
‫אנטק הוא הבן שלי.‬
‫לא משנה מה התוצאה. נכון?‬
‫תודה.‬
‫תכננו את זה היטב.‬
‫כלומר, אתה תכננת את זה היטב, אבי.‬
‫אבל אתה חייב להודות, אבי,‬ ‫שגם אני עזרתי קצת.‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬