Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Můžete mi říct,
co je na černoších špatného?
Co je na černoších špatného?
Jak to myslíte?
Co je na černoších špatného?
V roce 1860
se senátor za Mississippi Jefferson Davis na půdě amerického Senátu
postavil proti zákonu na financování vzdělávání černochů.
Jako zdůvodnění si vymyslel tento příběh,
který podle něj pocházel z Bible.
V této vymyšlené pohádce
Kain po vyhnání ze zahrady Eden
došel do země Nód.
Podle senátora Davise v této zemi Nód
žila zvířata a stvoření,
která byla stvořena dříve než lidé, před Adamem a Evou.
A mezi těmito stvořeními
žila jistá skupina podobná zvířatům s tmavší pletí.
Senátor Davis měl na mysli černochy.
„Černošská podřadnost je vůle Boží,“
řekl, „jak potvrzují dějiny.“
Toto odvyprávěl senátor Davis,
týž senátor Davis, který se později stal prezidentem
Konfederovaných států amerických,
aby ospravedlnil představu,
že nerovnost mezi černou a bílou rasou
existovala od počátku věků.
PREZIDENT KONFEDERAČNÍCH STÁTŮ
Co se stane, když vyprávíme tyto příběhy a mýty
o tom, jací černoši jsou
a jaká je jejich role v americké společnosti?
Tyto příběhy o tom, co je na černoších špatného,
se stávají součástí základního chápání,
které pak pomáhá šířit představy,
falešné představy, o černoších.
Musíme se na dějiny podívat se střízlivým pohledem.
Probíhá skutečná bitva,
a je to významná bitva, ohledně idejí.
Otázka tedy zní:
„Jak vědomě zpochybňujeme, co je nám předkládáno,
a co vstřebáváme?“
Někdo to totiž vytváří.
Vytváří to k našemu prospěchu, nebo ke svému?
ŽIVOT S CEJCHEM: HISTORIE RASISMU V USA
PODLE KNIHY DR. IBRAMA X. KENDIHO
Když se zabýváme rasou,
musíme brát v úvahu, že rasa neexistuje odjakživa.
Než jsme přepluli oceán, byli jsme Fulbové,
byli jsme Igbové, byli jsme Jorubové,
Wolofové, byli jsme Mandinkové.
Ale kdesi uprostřed Atlantiku
se z nás stala jedna komunita.
Často se domníváme, že rasa je jen otázka barvy pleti,
typu vlasů a podobně.
Je to otázka otroctví.
Je důležité, aby lidé věděli, že původní „otrok“,
původní pojem otrok, nepopisoval lidi, kteří vypadali jako já.
V západoevropském obchodu s otroky
celá staletí převládali východoevropští Slované.
Anglické slovo pro otroka „slave“ vychází ze Slovanů.
Tak proč najednou zotročujeme Afričany?
STVOŘENÍ ČERNOŠSTVÍ
Musíme si uvědomit, že otroctví je součástí dějin lidstva.
Lidé se navzájem zotročují.
Dělají to od vzniku prvních říší a států a válek.
V roce 1444 ale nastala změna.
Tehdy byl první velký náklad vězňů
zajatých Portugalci v Senegambii
převezen do Portugalska k prodeji.
To je pro mě počátek
pozdějšího transatlantického obchodu s otroky.
Portugalský princ Jindřich
si uvědomoval hodnotu Afričanů na západoevropských trzích s otroky.
Byli cennější než východoevropští Slované,
protože pro ně bylo těžší utéct,
bylo pro ně těžší splynout s obyvatelstvem.
Financoval proto výpravy ke zdroji.
Když princ Jindřich vyrážel do Afriky,
dostal příležitost něčeho se zmocnit.
Aby získal, co chtěl, používal metodu, která fungovala.
Princ Jindřich nechtěl přiznat,
že pro peníze násilně a brutálně zotročuje Afričany.
Vyslal proto královského kronikáře Gomese Zuraru,
aby o něm napsal.
Gomes Zurara ospravedlňoval jeho otrokářství tvrzením,
že jím princ Jindřich zachraňoval duše,
a že tito Afričané byli méněcenní, podobní zvířatům.
Žijí jako zvířata
bez jakýchkoliv zvyků rozumných bytostí.
Nechápou myšlenku dobra
a umějí žít jen jako líná zvířata.
Kniha Gomese Zurary nebyla jen prvním velkým dílem
napsaným Evropanem v Africe.
Stal se z ní bestseller.
Tyto rasistické představy přirovnávající Afričany ke zvířatům
se začaly šířit po západní Evropě.
Dílo normalizuje rasové hierarchie.
Indoktrinují nás.
Přesně tak populární kultura a moc funguje, že?
To, že zabírá, si uvědomíme, až když je po všem.
Abyste to mohli dělat
a aby vám to přišlo normální,
musíte si vymyslet důvod, proč je to v pořádku.
Jinak jde jen o brutalitu,
o krádeže, o vraždy, o znásilňování.
Takhle o sobě nikdo smýšlet nechce.
Gomes Zurara napsal,
že lidé různých barev pleti, mluvící různými jazyky,
z různých kultur a národů
jsou jeden lid, jeden černošský národ,
který si zaslouží zotročit.
Černošství.
Co to s nimi je?
Černošství.
Nikdo je nepotřebuje. Nikdo je nemá rád. Nikdo je nechce.
Někteří negři jsou čistotní, někteří ne.
Dal bych si kuře.
Černoši v naší zemi znamenají pohlavní choroby,
prostituci, hazard
a zločin.
Fazolák, ručníkář, zasranej čuramedán!
Táhněte, odkud jste přišli!
- Podívejte, co děláte! - Tady jsem doma já.
Přivedli jste sem tyhle šílence.
- Hele. - A dost.
Schovej ten…
- Vypadněte z mýho baráku. - Zavolám policii.
Děje se to, protože jsme černoši.
Co máme se svým černošstvím dělat?
Skrývat ho?
Někdo jednou zalhal.
Ze všeho černého udělal něco ošklivého a zlého.
Otevřete slovník a najděte si synonyma slova „černý“.
Gomes Zurara vytvořil černošství,
ale nikoliv nutně bělošství.
A bělošství jako konstrukt
se začalo objevovat
nejdříve v 16. století, určitě v 17.
STVOŘENÍ BĚLOŠSTVÍ
V počátcích obchodu s otroky tady v USA
nebyli zotročení pouze černoši.
Snažili se tady uchytit smluvní sluhové z Evropy,
kteří žili v podmínkách, které se od otroctví moc nelišily.
SLUHOVÉ A OTROCI PRACUJÍ SPOLEČNĚ
PŘI OBDĚLÁVÁNÍ PŮDY A PĚSTOVÁNÍ TABÁKU
SMLUVNÍ SLUHA SE NESMÍ VZDALOVAT
OD SVÉHO PÁNA VE DNE ANI V NOCI
MÁ ZAKÁZÁNU ZÁBAVU
Jednou z velkých obav bílých vlastníků půdy bylo,
že se bílí smluvní sluhové a černí otroci
dají dohromady ve společném zájmu
boje proti bílé elitě.
Tato možnost se ukázala být reálná
během incidentu nazvaného Baconovo povstání,
při kterém se černoši a běloši spojili,
aby povstali proti bílým majitelům půdy.
Nejde ale jen o mé osvobození.
Jde i o vaše.
Když budeme spolupracovat,
nebude to v zájmu chudých černochů.
Bude to v zájmu nás všech.
NAŠTVĚTE SE, ZORGANIZUJTE SE
DÍKY, CHAMTIVCI TEĎ JE ŘADA NA NÁS
Mrzí mě, že lidi brzdí rozvoj
a pokrok, které by v zemi mohly nastat,
kdybychom se spojili
a využili diverzitu jako klíčový nástroj.
Ať jste z jihu, severu, východu či západu,
ať jste černoši, křupani nebo yankeeové,
budeme tu bojovat společně.
SRPEN 1968
Žádám snad příliš,
když chci lidskou důstojnost?
Copak si myslíte, že se bojíme smrti,
když nám chcete upírat právo na život?
Baconovu povstání se v jednu chvíli povedlo dobýt hlavní město Virginie.
Vyděsilo bohaté bílé otrokáře k smrti.
KRÁLOVSKÉ PROHLÁŠENÍ O POTLAČENÍ POVSTÁNÍ VE VIRGINII
Jednotu mezi bílými smluvními sluhy a zotročenými Afričany považovali
za konec světa.
Bílým vlastníkům půdy došlo,
že se musí začít věnovat
oddělení smluvních sluhů a otroků.
Vytvořili celý právní aparát,
který dával služebníkům výsady
čistě proto, že byli běloši,
a černoši je získat nemohli.
Časem se některým z těch bílých smluvních sluhů
povedlo závazek odsloužit.
Mohli pak získat půdu
a začít vydělávat.
Za peníze, které si vydělali,
si pak mohli koupit někoho z právě těch lidí,
se kterými bojovali bok po boku
během Baconova povstání.
A pak mohli svému bývalému kolegovi říct:
„Ty máš své postavení a já zase své
nikoliv kvůli rasistickým zákonům.
Máš své postavení, protože jsi podřadný.“
Chtějí vhodit bílé děti a barevné děti
do tavicího kotle integrace,
ze kterého vyleze
poslepovaná, mulatská, míšenecká třída lidí!
Takový krok zničí obě rasy.
Amerika vznikla zásluhou
a pro naše bílé křesťany!
USA!
Není to jen otázka hodnot,
ale i otázka přežití národa.
Nemáme na vybranou.
Když budeme svoje děti učit nenávidět Ameriku,
nebude nikdo, kdo by bránil naši vlajku,
naši skvělou zemi nebo její svobodu.
NA BÍLÝCH ŽIVOTECH ZÁLEŽÍ
Je to počátek myšlenky,
že samotné bělošství je výhoda, privilegium, status,
o který by měli běloši usilovat
na úkor černochů.
- Běloši… - Běloši…
Rovná práva pro bělochy.
Všechno patřilo bělochům.
Bělochům, komu jinému?
Bělošská většina…
Jsme bílí a jsme na to hrdí.
Jsem běloška!
Bělošství je idea o tom,
kdo má ve společnosti nárok na jisté výsady.
Díky bělošství nejste nikdy na dně, i když jste chudí,
i když jste na mizině, i když jste bez majetku.
Je to stěžejní prvek
bělošské americké identity.
Víte, že nad ostatními máte vždy jistou výhodu.
Kdysi dávno, když sem přišel Polák,
nebyl to běloch, ale Polák.
Když sem přišel Ital, nebyl to běloch, ale Ital.
Postupně ale lidem došlo:
„Když se semkneme pod tímhle pláštěm bělošství,
můžeme ochránit naše společné zájmy
a zajistit, aby naše moc zůstala jen nám.“
Kvůli bělošství jsou zaslepení a nevidí,
kdo jsou skuteční lupiči.
Skutečný prospěch z toho má
malá skupinka bohaté, bílé elity,
která dál hromadí bohatství a moc
na úkor všech ostatních.
Slyšte náš hlas!
Řada bělochů finančně strádá
a myslí si, že za jejich strádání
mohou lidé, kteří vypadají jinak.
Negři, táhněte do pekel!
S problémy nám nemusí pomáhat nikdo cizí.
Celá léta se nám vedlo dobře
a bude se nám vést dobře i dál. A hlavně zůstaneme bílí.
Vy nás nevytlačíte!
Rasa neexistuje. Rasa není vědecky dokázaná.
Podle DNA ničí rasu nevysledujete,
ale má nespočet reálných sociálních dopadů,
protože tomu mýtu věří tolik lidí.
Myslíte, že se okolí změní, když se sem přistěhuje černošská rodina?
Někteří jsou moc špinaví.
Ale mně by to nevadilo, kdyby udržovali okolí čisté.
Záleží na typu černocha.
Když bude jako ta žena, co pro mě pracuje,
slušná a poctivá žena, která je hrdá na to, že je negerka,
hrdá na svoji rasu,
čistotná a pracovitá,
tak by mi to nevadilo.
Existuje dočasná odměna,
na kterou se nás ostatní snaží bělošství navnadit.
Dočasná odměna přijetí, povznesení.
Když budete chodit do správných škol a budete mluvit spisovně
a nikdy nevybočíte z řady a vždy budete říkat pravdu,
ale ne zas tolik, aby to bylo bělošství nepříjemné.
Když budete ten správný typ černocha.
MÝTUS O ASIMILACI
Řeknu to takhle.
Jsme hrdí, že jsme černoši,
a na náš černošský původ.
Bělošská Amerika ale neuznává myšlenku,
že jsme multirasová společnost.
Odjakživa vnímají Ameriku jakožto bělošskou,
a proto veškerá propaganda směřuje na nás, aby nás přesvědčila,
že musíme být bělejší, aby nás přijali.
Jinak uvažovat neumím. Neumím uvažovat africky ani irsky.
Neumím uvažovat norsky.
Musím uvažovat v rámci struktury,
společnosti, kde žiju, která je bělošská.
Vadí vám označení Afroameričan?
Ano, jsem totiž Běčerinasiat.
Běčerinasiat?
BLÍŽÍ SE PSP WHITE
Asimilacionistické ideje jsou problematické,
protože vás nutí
proměnit se v něco, co budou běloši schvalovat,
čím se nebudou cítit ohroženi,
u čeho se budou cítit bezpečně.
„Proč prostě nemůžete být bílí?“ Prostě se asimilovat.
Pokud jste černoch v dnešní společnosti,
určitě jste někdy střídali vzorce chování.
Hele, mlaďochu, dám ti radu.
Mluv bělošským hlasem.
Ten já nemám.
Víš, jak to myslím.
Máš v sobě bělošskej hlas, tak ho použij.
Jen se ti snažím poradit.
Asimiliacionisté se stále drží myšlenky,
že se rasová skupina musí proměnit.
„Musí víc dřít, musí si vážit vzdělání,
víc pečovat o svoje zdraví.“
Je to jiná varianta méněcennosti,
že nenabízíte nic hodnotného.
Buď se musíte asimilovat,
nebo budeme muset vytvořit jinou infrastrukturu
s ohledem na vaši problematickou existenci.
Maturant se dozvěděl,
že nesmí na předávání diplomů
ani docházet na vyučování, dokud si neostříhá dredy.
Je v tom jistá progresivita, protože věříte, že se lidé mohou změnit.
Mládež by si měla vytáhnout kalhoty.
Jdeš vedle matky, babičky.
Měj trochu rozumu a úcty k ostatním.
MÁME NA VÍC!
Buďte vnímaví
a přemýšlejte o tom, co je nyní považováno za přijatelné chování.
ZASE SE ZCIVILIZUJTE
To je ta fráze, kterou slýcháváme,
ať se píše rok 2021,
nebo 1821.
POZNEJTE, JAK KRYJE ČERNOU
Máte v sobě něco, buď ve vašem těle, nebo v kultuře,
co vytváří ten rozdíl, který vidíme.
Kdo vás přiměl nenávidět texturu vašich vlasů?
Kdo vás přiměl nenávidět barvu vaší pleti
do takové míry, že si ji bělíte, abyste se podobali bělochům?
Kdo vás přiměl nenávidět tvar vašeho nosu
a tvar vašich rtů?
Kdo vás přiměl nenávidět sebe samé
od hlavy až k patě?
V 18. století
evropští a američtí filozofové prohlašovali,
že černochům přísluší jedině práce.
Že těla černochů se hodí
jen na hrubou dřinu,
protože nejvyšší forma lidského vyjádření je ta evropská
a nejnižší je ta africká.
Že kvalitní umění a vznešené uvažování probíhá
výhradně v Evropě nebo mezi lidmi evropského původu.
Jsou tak zvyklí na příběhy,
které o černoších sami vyprávějí,
že si vůbec nedovedou představit,
že by černoška mohla tvořit umění.
Mě, věkem mladou, zdánlivě krutý osud
vyrval ze šťastného lůna afrického.
Jak nesnesitelná musí být bolest,
jak těžký musí být mých rodičů stesk?
BÁSEŇ PHILLIS, ČERNOŠKY V BOSTONU
Phillis Wheatleyová byla první černoškou,
která vydala sbírku poezie
v severní Americe.
Pro všechny to byl šok.
Otřáslo to představami o Afričanech
a jejich intelektuálních schopnostech.
BÁSNĚ NA RŮZNÁ TÉMATA, NÁBOŽENSKÁ A MRAVNÍ
Poezie jakožto krásné umění znamenala,
že Afričané dokážou prožívat
víc než jen banální emoce.
Samozřejmě se hned objevili lidé, kteří tvrdili:
„Tyhle básně ta černoška složit nemohla.
To je nesmysl, to prostě není možné.“
Z toho důvodu
vznikla v Bostonu skupina prominentních bělochů, aby to vyšetřila.
Předvolali si Phillis Wheatleyovou, aby vyhodnotili,
zda ty básně skutečně složila ona.
Během výslechu po ní chtěli, aby prokázala,
že je něco víc, než jak ji ti běloši vnímají,
neboli jako „jen“ černošku, „jen“ otrokyni.
Ilustrovalo to nátlak na černošky, aby neustále prokazovaly své schopnosti,
ale také to zadalo předpokladu,
že běloši mají právo se tohoto prokazování domáhat.
Každá černoška zažila totéž co Phillis Wheatleyová.
Pro mě byl nejbolestivější okamžik, když mi kolega řekl:
„Občas si o tebe dělám obavy,
když mluvíš.
Zníš totiž neotesaně…
a jsi Afroameričanka,
tak nechci, aby si o tobě lidé dělali mylné závěry.“
A já řekla:
„Povím ti jednu,“ sprosté slovo, „věc.“
„Když mě nějaký,“ sprosté slovo, „zkusí urazit,
prostě mu na hlavu hodím svůj životopis.“
My níže podepsaní
ujišťujeme svět,
že básně uvedené na následující straně
podle našeho názoru složila Phillis, mladá černoška,
která byla před pouhými pár lety
přivezena z Afriky jako nekultivovaná barbarka.
Když čteme poezii Phillis Wheatleyové,
vzdoruje…
NA TVÁŘ PŘÍRODY DOPADÁ NOVÝ JAS
…postojům, že je méněcenná.
PLNÁ JE HARMONIE, DOBRA A KRÁS
Nepřišlo jí, že by na ní mělo být něco špatného.
Činnost Phillis Wheatleyové byla velice nebezpečná.
V sázce byla celá koloniální ekonomika.
Potřebovala černošskou pracovní sílu.
Nepotřebovala ani nechtěla černošské umění.
Pokud uznáme, že černoška dokáže tvořit umění,
co budeme muset uznat dalšího?
„Ty, enigmatická ženo vybuchující
z mraků a střev, břehů, kolen, žil a horizontů,
jazyky vyšívané řasami.
Pálíš mě v hrdle,
jdu ve tvých stopách se zpěvem.
Jsi zde, jsi tam,
nikdy neodejdeš.
Jsi sladká jako motýl,
tvé rty chutnají po moři,
léta zaprášená herstorií
očekávají světlo.
Ruce se ti bouří bolestí,
hroutí se v nové modlitbě,
dotýkají se západních vitráží,
kde se duchové odevzdávají vojenské krvi.“
Když spojíme soucit a moc
a moc s právem,
pak se láska stane naším odkazem
a nezadatelným právem našich dětí.
Zanechme tedy zemi
v lepším stavu, než jsme ji dostali.
S každým dechem z mé bušící hrudi
proměníme tento raněný svět ve svět zázraků.
Povstaneme ze zlatavých kopců západu,
z větrem šlehaného severovýchodu,
kde naši předkové poprvé provedli revoluci.
Povstaneme z jezerních měst států středozápadu,
ze sluncem rozpáleného jihu.
Obnovíme…
Sedmdesát let na tomhle světě
a holka, pro kterou pracuju, mi říká „děvče“.
Já na to: „Ha! Ha! Ha! Ano, madam!“
Jen kvůli práci.
Pro hrdost se nesehnu, pro chudobu nezlomím.
A tak…
se směju!
Až mě břicho rozbolí,
když o sobě přemýšlím.
Z rodičů se smíchy potrhám.
Tolik se směju,
že jsem málem umřela.
Jejich příběhy zní jako lhaní,
pěstují ovoce, ale jedí slupky.
Směju se…
dokud se nerozpláču,
když o sobě přemýšlím.
Dost možná to pramení ze života na pokraji smrti.
Mou rasu udrželi naživu
nošením masky!
Když mluvíme o bílé nadřazenosti,
když mluvíme o rasismu,
když je demaskujete,
odhalíte všechnu tu špínu.
O vzniku této země se vypráví mýtus.
Lidé chtějí vymazat
americkou historii, jaká byla doopravdy.
Bílá nadřazenost je v této zemi
zakořeněná od jejího vzniku.
THOMAS JEFFERSON ZOTROČIL PŘES 600 LIDÍ
Vážně chcete mluvit o Thomasi Jeffersonovi?
Tak jo.
Thomas „Paradox“ Jefferson.
Jen málokým pohrdám víc.
Thomas Je…
Thomas Jefferson…
Thomas Jefferson byl pokrytec.
Moc dobře věděl o zvěrstvech,
která se v otroctví děla,
ale byl ochotný je přehlížet kvůli tomu, co otroctví znamenalo pro…
pro něj.
Na jednu stranu
byl proti otroctví.
Ale na druhou stranu byl proti jeho zrušení.
A tak proti otroctví brojil,
zvlášť na začátku kariéry.
Současně brojil proti těm, co chtěli otroctví zrušit.
To je paradox, který sídlí v samotném jádru Ameriky.
Hlásáte „svobodu“, ale jste zotročovatel.
Musím sepsat Deklaraci nezávislosti.
Jako děti nás učili Thomase Jeffersona milovat
za to, co pro tuto zemi udělal,
ale pro někoho je to lotr.
Pane Jeffersone…
Když o tom mluvíme jen z jedné strany,
to lotrovství se vytrácí,
takže se Thomas Jefferson stále idylizuje.
Co se děje?
Pane, mám strach.
Z čeho?
Míšení ras je úpadek,
s nímž žádný milovník vlasti
a dokonalosti lidského charakteru
nemůže klidně souhlasit.
Mám k němu velký odpor.
Thomas Jefferson se vyjadřoval
o černoškách s pohrdáním,
mluvil o tom, jak jsou nehezké.
Jednou je tuším přirovnal k orangutanům.
Sally Hemingsové se ale nemohl nabažit. Kolik s ní měl dětí?
Opakovaně…
PROFESORKA A SPISOVATELKA
…znásilňoval
Sally Hemingsovou, což byla dospívající otrokyně.
Takový je Thomas Jefferson.
Hlásí se k jazyku demokracie
a současně plodí
majetek pro Monticello.
Tito běloši jako Thomas Jefferson
omlouvali sexuální násilí páchané na černoškách tvrzením,
že o sexuální násilí vůbec nešlo.
K nejsilnějším mýtům o černoškách
z éry otroctví
patří ikona černé Jezábel.
Měla to být černoška,
kterou zcela ovládají její sexuální choutky.
Měla vrozené sklony k neustálé hypersexualitě
a vždy toužila po sexu.
Když to přijmeme jako fakt, koho to dostane z obliga?
Jaké situace nám to umožňuje přehlížet nebo ignorovat?
Bělochům to dávalo záminku znásilňovat
zotročené ženy.
Když se černošky prezentují jako promiskuitní, mohou říkat:
„Sama to chtěla.
Ona balila mě, sváděla mě.“
Je to v americké populární kultuře klišé,
které se natolik vžilo,
že si tvůrci snad ani sami neuvědomují,
že na něj odkazují.
Narážíme na to, když se o černoškách říká,
že jsou „lehké“.
Při obtěžování nesmíte vysílat smíšené signály,
což je v téhle oblasti jeden z problémů.
Nejde jen o chování mužů, ale i o chování žen.
LABEL Z NÍ CHCE MLADOU JEZÁBEL
JE POSEDLÁ DUCHEM JEZÁBEL
JEN HRAJE KLIŠÉ SEXY JEZÁBEL
Musíme si uvědomit,
že sexuální násilí bylo nedílnou součástí otrokářství.
Otrokářství bylo násilnické
a sexuální násilí k němu patřilo.
OBĚŤ ZNÁSILNĚNÍ V ALABAMĚ
ÚŘADY IGNORUJÍ ZNÁSILNĚNÍ ČERNOŠKY BĚLOCHY
Nic jako souhlas neexistuje, odmítnout nemůžete.
V otroctví podle zákona znásilnění neexistuje.
Černošky byly zneužívány všemi možnými způsoby.
Otroctví prožívaly jinak
a studium jejich útrap je odlišné.
Bílí otrokáři se snažili své sexuální útoky na černošky tutlat,
ale jedna žena se umlčet nenechala.
Harriet Jacobsová byla první ženou,
která napsala autobiografii z pohledu otrokyně.
Popisuje v ní,
čím si černošské zotročené matky procházely.
UDÁLOSTI ZE ŽIVOTA OTROKYNĚ, JAK JE SAMA SEPSALA
Čtenáři,
popisuji jižanský život bez příkras.
Otroctví je pro muže strašlivé, ale pro ženy ještě mnohem strašlivější.
Ženy snášejí specifické křivdy a utrpení a potupu.
Můj pán mi neustále připomínal, že jsem jeho majetek,
a tvrdil horem dolem, že má právo si mě podmanit.
Do mé mladé mysli vnesl nečisté obrazy,
jaké dokáže vymyslet jen odporná zrůda.
Udělej, co ti říkám.
Viděla jsem o 40 let staršího muže,
jak denně porušuje nejposvátnější přikázání přírody.
Řekl mi, že jsem jeho majetek,
že se musím ve všem podřídit jeho vůli.
Má duše se té hnusné tyranii vzpírala.
Kde bych ale nalezla ochranu?
Ukryli mě v Hadím močálu,
dokud mi strýc Phillip nenachystal úkryt.
Chystala jsem se dát vše všanc.
A kdybych neuspěla…
co by se mnou a mými čtyřmi dětmi bylo?
U babičky mi zajistili úkryt.
Malou boudu, kde nebylo nic než krysy a myši.
Vzduch mi chyběl ještě víc než světlo.
Zasmušilostí jsem ale netrpěla.
Slyšela jsem hlasy svých dětí.
Ten zvuk mi přinášel
radost i smutek.
Doháněl mě k pláči.
V té malé, ponuré noře jsem žila téměř sedm let.
Čtenáři, můj příběh končí svobodou.
Nesepsala jsem své zážitky, abych na sebe upozornila.
Bylo by pro mě příjemnější dál o své minulosti mlčet,
ale chci podat své svědectví.
Vroucně si přeji zburcovat ženy na Severu
ohledně situace dvou miliónů žen na Jihu,
dosud zotročených,
trpících, jako jsem trpěla já.
A většina ještě mnohem hůř.
Chci ukázat lidem ve svobodných státech,
jaké je otrokářství doopravdy.
Převládající narativ o otrocích ve Spojených státech
nezahrnoval ženy.
Harriet Jacobsová je první.
Asi by se neobjevila
ta vlna vyprávění černošek o životě v otroctví,
kdyby Harriet Jacobsová
neotevřela ty dveře a s nimi tato témata,
obzvláště ta nejsložitější a nejnepříjemnější.
Vyprávění Jacobsové je velice důležité,
protože kdyby svůj příběh neodvyprávěla,
nedozvěděli bychom se, jak bylo sexuální predátorství
nedílnou součástí tohoto systému,
ve kterém šlo údajně o práci.
Historici se paradoxně domnívali, že ho napsala běloška,
abolicionistka, protože jim přišlo, že je příliš…
dramatický, myslím její životní příběh, že nemohl být skutečný.
Ženy jako Harriet Jacobsová
vědí, že se je dějiny snaží vymazat.
Vědí, že jejich příběhy mají zůstat neodvyprávěné.
Když tedy svůj příběh vyprávějí,
je zásadní, abychom mu věnovali pozornost.
CHCEME JEN SPRAVEDLNOST RYCHLÝ A NESTRANNÝ SOUD
Vytváření nepřátelského prostředí,
s fyzickým kontaktem i bez něj,
je sexuální obtěžování.
Ani teď nedokážu popsat, jak se cítím.
Netuším,
jestli bych tady teď vůbec mohla sedět
a vyprávět vám, co se stalo.
Kdykoliv a kdekoliv
se můžu jako černoška stát obětí rasismu, sexismu,
homofobie, diskriminace, znásilnění,
můžou mě zbít, upálit zaživa a nikdo,
ani živáček si mojí nepřítomnosti ve vesmíru nepovšimne,
protože nic neznamenám, protože jsem černoška.
Že mám bejt dáma? Chceš ze mě mrchu?
Mít ze mě hračku, ponižovat mě,
vystavovat si mě jako trofej,
bejt jen stroj na rození dětí.
Z původního projevu vzájemného soucitu mezi oběťmi
se nyní stal bojový pokřik.
SPRAVEDLNOST PRO ČERNOŠKY!
Chtěly jen, aby jim někdo naslouchal, vnímal je a věřil jim.
VĚŘTE ČERNOŠKÁM
Zasloužíme si lepší systém, větší pozornost,
zasloužíme si vládu,
která tento problém přizná a upozorní na něj.
Stojím tady
jako přeživší sexuálního a domácího násilí.
Harriet Jacobsovou nakonec…
Svobodu jí vykoupil někdo jiný.
Štvalo ji,
že musela svobodu získat
zásahem bílých abolicionistů.
Když většinou ve třídě probírám abolicionisty,
považují je za laskavé bělochy,
kteří přinesli velkou oběť,
a nejsou daleko od pravdy.
Já si ale abolicionismus spojuju s černochy a černoškami,
kteří byli odvážní a dokázali neuvěřitelné věci.
Vnímám je jako jádro hnutí
a bělošské spojence a abolicionisty
jako jeho okraj.
Lidé bohužel nikdy nebudou naslouchat menšinám,
dokud za ně nebo s nimi nebude mluvit osobnost z většiny.
Proto byli potřeba bílí abolicionisté. Přesto byli problematičtí.
PRŮKOPNÍCI SVOBODY
Někteří bílí abolicionisté zastávali postoj:
„Ano, otroctví je morálně špatné,
ale současně si nemyslím, že mi jsou černoši rovni.“
I když už nebudete otroky,
ani zdaleka si nebudete rovni s bělochy.
O tom, zda je to správné, nebo ne,
nemíním diskutovat.
Lincolna si představujeme jako velkého osvoboditele.
Abraham Lincoln!
Protože zrušil institut otroctví,
lidé si ho velice váží.
Poprvé proti sobě v Super Bowlu nastupují dva afroameričtí quarterbaci.
A zrovna 12. února má Abe Lincoln narozeniny.
Kdybyste se ale v 19. století s Lincolnem bavili,
asi byste si říkali: „Je tak trochu rasista.“
Stejně jako každý jiný jsem pro to,
aby nadřazené postavení patřilo bílé rase.
Často je líčen jako člověk,
který vnímal morální křivdu otroctví, ale přiznejme si,
že byl proti otroctví jen kvůli svému názoru,
že odklon od otroctví prospěje ekonomice.
Musíme se zabývat vším, co řekl,
ne jen tím, co řekl v Emancipačním prohlášení.
Když to uděláme, zjistíme,
že Abraham Lincoln je rozpačitá osobnost,
zvlášť s ohledem na černošské dějiny v Americe.
Podívejte, jsem napůl Abraham Lincoln, tak…
Tak si mám kleknout a líbat ti zadek?
Ne, ale…
Dějepis se většinou soustředí na bělochy
a dělá z nich takovou Velkou bílou naději.
Bývají to osvoboditelé nebo emancipátoři.
Je to problematické, protože to černochy okrádá o zásluhy,
okrádá je to o veškerý přínos hnutí.
MÝTUS O BÍLÉM SPASITELI
Už 18 let navštěvuju oblasti
kde jsou každodenní životní podmínky nepředstavitelné,
a nejvíc vždy trpí děti.
Pro americké černochy jsem udělal víc než kdokoliv jiný.
Možná jen s výjimkou Abrahama Lincolna,
jinak na mě nikdo nemá.
Dneska jsem ti zachránil krk.
Tak bych čekal trochu vděku.
TO DÁME
Myšlenka bílého spasitele je vlastně protějškem
bílé nadřazenosti.
Pokud kraluje bělošství,
pokud je veškerá moc v rukou bělochů,
pak je v rukou bělochů i moc zachraňovat.
Hele, jsi bílý učitel na černošské škole…
Nejsem Hilary Swank v Mezi řádky.
Jsi Hilary Swank v Mezi řádky.
Vídáme to v nejrůznějších podobách.
Lidé si vystavují fotky
z cesty do nějaké převážně černošské země,
kde drží černé dítě,
jako by tím chtěli dát najevo:
„Vidíte? Jsem na černoušky hodný.“
Pokud děláte něco skutečně altruisticky,
nemusíte si ze mě dělat doklad.
Je to až redukcionistické,
k čemu sahají,
místo aby vám naslouchali a zjistili, co je potřeba doopravdy.
První abolicionisté jsou černí abolicionisté.
Otrokům nemusel nikdo říkat:
„Víte co? Otroctví je špatné. Neprospívá vám.“
Věděli to sami!
Jako první se vyjadřovali ke svým křivdám
a o zlu tohoto zřízení.
Je důležité ukazovat, že se černoši osvobodili sami.
Stereotyp bílého spasitele
umožňuje bělochům vnímat černochy jako děti
a říkat: „Pozvedáme vás, učíme vás,“
jako rodiče své děti.
Černoši ale říkají: „My nejsme děti.
Vaše vedení nepotřebujeme.
Potřebujeme vaši podporu. Vaše spojenectví.“
Pokud chcete pomáhat
opomíjeným, chudým černošským komunitám na základě vlastního výzkumu
a nemáte po svém boku žádný černošský hlas,
měli byste se zarazit.
Proto bylo pro Lincolna tak důležité mít lidi jako Fredericka Douglasse
a Elizabeth Keckleyovou a další černochy kolem sebe,
aby mu poskytli alternativní pohled na to,
čeho jsou černoši schopní,
a jak by jejich svoboda měla vypadat.
Lincoln zpočátku jasně řekl:
„V této válce nejde o zrušení otroctví, ale o obnovení Unie.“
A protože vydal Emancipační prohlášení,
asi 200 000 černochů
v posledních dvou letech války vstoupilo do armády Unie,
aby bojovali ve válce, která nyní byla válkou za svobodu.
KONEC OBČANSKÉ VÁLKY
VYHLÁŠENÍ SVOBODY MILIÓNŮM!
SVOBODA OTROKŮM!
„POVSTAŇ JAKO MUŽ!“ SVOBODNÝ!
Jakmile jsme získali svobodu, vystartovali jsme.
Byli jsme v Kongresu, měli jsme senátory, černošské univerzity.
Vlastnili jsme majetek.
Volili jsme.
Mýtus o méněcennosti černochů padl.
Bylo vidět, po čem černoši touží
a čeho jsou schopní,
když jsou v životě samostatní a mohou o sobě rozhodovat.
Země ohromně vřela černošskými úspěchy.
Byli jsme natolik úspěšní a v tak obrovském měřítku
a v tak krátkém čase, že to zemí otřáslo v základech
a prostě to neunesla.
Černošský pokrok natolik děsí
bílé Američany,
že udělají cokoliv,
aby zdánlivě ztracenou moc získali zpět.
Běloši vnímali uplatňování občanských práv černochů jako hrozbu.
Ihned proto začali vytvářet
působivou mytologii ohledně černochů,
kteří nemyslí na nic než na prznění a znásilňování bílých žen.
CO BYCH PRACOVAL, KDYŽ MI SYPOU
Rasistické myšlenky zakoření,
pokud se dotýkají něčeho osobního, něčeho emocionálního.
Spojením myšlenky ochrany
žen ve vaší komunitě
s touto údajnou černošskou hrozbou
transformujete rasistické násilí
ve ctnost.
A když to uděláte,
ospravedlní to ty nejrůznější hrůzné činy.
MÝTUS O ČERNÉM ZLOČINCI
Počátkem 90. let 19. století
bylo lynčování na vrcholu.
To, proč bylo tolik černochů lynčováno, se zdůvodňovalo tím,
co ti černoši spáchali.
Nešlo jen o člověka oběšeného na stromě,
kterého trestali za bůhvíjaký, obvykle vymyšlený zločin,
který často ani nespáchal.
Akt lynčování měl také za úkol vyvolávat hrůzu,
abychom se všichni báli, že na větvi skončíme taky.
Abychom všichni mohli ten výjev vnímat a uvědomit si,
že si nesmíme vyskakovat
a máme zůstat na svém místě.
Lehni si na zem!
Co máš za problém?
Tyto stereotypy stvořili bílí supremacisté,
aby v lidech vyvolali strach.
Když z nás uděláte hrozbu, zbavíte nás lidskosti.
ZNIČTE TUTO ŠÍLENOU BESTII
Jde o úmyslná rozhodnutí, která nás mají brzdit.
ČERNOŠSKÝ ŽIVOT V TELEVIZI: REALISMUS, ČI STEREOTYPY?
Kriminalizace černochů
je zásadní prvek bílé nadřazenosti v Americe.
Je to velmi mocný prostředek,
kterým běloši ukazují, proč je důležité,
aby bělošská mocenská elita ovládala a regulovala černošské komunity.
Mají tolik průšvihů, že by to vydalo na knihu,
ale bohužel s nimi musíme zacházet v rukavičkách,
i když jsou to budižkničemové,
místo abychom je šoupli do vězení, kam patří.
Black lives matter!
Proč je neoznačujeme za teroristy?
Jen proto, že jsou černoši?
Dost těch nesmyslů. Jsou to vrazi, lidé, co nenávidí bělochy.
Spojení zločinu a černochů a rasy
v hlavách Američanů zakořenilo.
Když máte barevné sousedy, musíte pryč.
Proč?
V noci není na ulici bezpečno.
Nemůžete z domu.
Když se podíváme na zobrazování zločinců v médiích,
bývají to lidé jiné barvy pleti, konkrétně černoši.
Horton se nám vloupal do domu.
Dvanáct hodin mě bil, řezal a terorizoval.
Odpykával si bezpodmínečné doživotí
a guvernér Dukakis mu dal pár dní volna.
Černoši každý den vraždí bělochy.
Znásilňují bělošky, sto bělošek denně.
SOUDCE PROHLÁSIL O ČERNOCHOVI, ŽE „VYPADÁ JAKO ZLOČINEC“
Statistiky dobře znáte.
Zločin je americká epidemie.
Z těchto statistik se vynořuje portrét.
Je to portrét drsné, upřeně hledící tváře.
Tvář, která patří děsivé realitě dneška,
tvář lidského predátora, tvář recidivisty.
V přírodě nic krutějšího a nebezpečnějšího nenajdete.
Kriminalizovat skupinu lidí jde i nenápadně.
Už to nejsou jen dětské gangy.
Často jde o děti, kterým se říká superpredátoři.
Bez svědomí, bez empatie.
Musíme se spojit a zajistit potrestání drogových dealerů,
rychlé, jasné a přísné.
Zločin se stává zástupným slovem
pro černochy, pro rasu.
Konstrukce černošské zločinnosti
je záměrná do takové míry,
že proniká do veškeré kultury.
Dospívající vrazi. Míra vražd spáchaných mladistvými
nyní u nás překročila míru dospělých.
Někdejší zloději poklic teď znásilňují a vraždí.
Rasistické myšlenky se neustále posilují tím,
co vidíme v televizi, ve zprávách,
v reklamách, ve filmech, na sociálních sítích, všude.
Ty myšlenky jsou často tiché a nenápadné,
protože se ukrývají v elegantním hávu a převleku.
Ve 30. letech 20. století
už bylo jaksi společensky nepřijatelné ve filmech jen tak lynčovat černochy.
Stále se ale objevují odkazy na prvky černošství,
i když tam nejsou černošské postavy.
Ve filmu vás neomezuje realita.
Padouch může být veliký a černý
a mocný a příšerný, jak jen chcete.
Sklapni, ty obludo!
Julie, ty…
Říkám sklapni!
To, že to funguje,
že tomu jako diváci rozumíme,
je kvůli tomu, že už nám byly vštípeny stereotypy o černošství,
které si ani neuvědomujeme,
ale jako diváci je aplikujeme.
Okamžitě se rozejděte.
Včera v noci se tu odehrály dvě věci.
První byl protest za toho zabitého teenagera.
Tou druhou byla anarchie, požáry a chaos.
Na sever od St. Louis noc ovládli zloději.
Ruce vzhůru, nestřílejte!
Černoši nejsou o nic násilnější ani nebezpečnější
než jacíkoliv jiní lidé.
Učí nás ale, že tvář násilí je černá,
kvůli čemuž pak přehlížíme bělochy,
kteří se dopouští násilí,
protože podle všeho tvář násilí nemají.
Ten na vraha nevypadá.
Plošná chudoba a přístup ke zbraním
vysvětlují násilí lépe než rasa.
My ale slýcháváme, že bělošské násilí je sebeobrana.
Smrtící chvat v metru.
Neely, bývalý imitátor Michaela Jacksona,
se choval agresivně a křičel na cestující,
ale fyzicky nikomu ve vlaku neublížil.
Podle právníků jednal Penny v sebeobraně.
Floriďanka obviněná ze střelby a zabití sousedky.
Podle policie vystřelila skrz dveře svého domu
a zabila Ajike Owensovou, matku čtyř dětí.
Lorinczová tvrdí, že jednala v sebeobraně.
Je tady Afroameričan. Jsem v Central Parku.
Nahrává si mě a vyhrožuje mně a mému psovi.
V Ramble mě ohrožuje nějaký muž!
Rychle sem pošlete policii!
Policie Sanford, hovor je nahráván, tady Sean.
V okolí došlo k pár vloupáním
a venku je někdo podezřelý.
Je to běloch, černoch, nebo Hispánec?
Vypadá na černocha.
Hrozba násilí zapříčiněného
šířením těchto myšlenek…
Hrozba násilí je extrémní.
O Georgi Floydovi říkali, že byl pod vlivem,
tudíž se z něj kdykoliv mohlo stát monstrum.
Ahmaud Arbery běžel.
Pouze běžel
a v očích těch bělochů to z něj dělalo monstrum.
Tyto údajně nevinné myšlenky
mají moc infikovat mysl lidí,
kteří je pak využívají a překrucují
k ospravedlňování masakru černochů.
Můžeme tomu dát nóbl název „kulturní narativy“.
Podle mě jsou to obyčejné lži, které si lidé říkají,
aby ospravedlnili zachování těchto praktik a těchto nerovností.
SPRAVEDLNOST.
Lynčování byla reakce,
rasistická reakce,
na úspěch černochů.
Ida B. Wellsová zkoumala popisy
a data používaná pro ospravedlňování lynčování
a řekla: „Ne, nasbírám si vlastní data.“
Pokud by Jižané při obhajobě svých bezpráví
říkali o lynčování pravdu,
nebyla by tato obhajoba nutná.
Pokud ale úmyslně, zlovolně a neustále zkreslují fakta,
musí černoch světu sdělit svou verzi této hrůzné záležitosti.
Mého přítele Tommyho znalo celé město.
Měl malý domek a z úspor si otevřel obchod s potravinami.
Jednoho dne se nějací barevní a bílí hoši pohádali u kuliček.
Do sporu se samozřejmě zapojili barevní prodavači.
Nedělní noviny otiskly strašidelné titulky o obchodu.
Noviny rozdmýchávaly rasové předsudky
a obchod označovaly za „doupě zlodějů a gaunerů“.
Chyťte ho!
Krev!
DÍLO DAVU – PUŠKAMI, NE LANEM TŘI RVÁČI ZASTŘELENI
VÝSLEDEK LYNČE
Spořádanějšího, slušnějšího muže byste v Memphisu těžko pohledali,
a přesto byl zavražděn bez špetky slitování,
jako by byl pes.
Toto mi otevřelo oči ohledně skutečné podstaty lynčování.
Je to záminka, jak se zbavit černochů získávajících bohatství a majetek,
a udržovat tak celou rasu ve strachu.
ZÁZNAMY O LYNČOVÁNÍ
Postupem času jsem si byla čím dál jistější,
že Jižané stále nepřekonali svou zášť,
že černoši už nejsou jejich hračka,
služebníci a zdroj příjmů.
V ROCE 1892 BYLO ZLYNČOVÁNO 241 OSOB.
Během těchto let bylo chladnokrevně zavražděno více než 10 000 černochů,
bez formalit soudního řízení a právního výkonu.
Záznamy též ukazují, že za všechna ta léta
a za všechny tyto vraždy
byli souzeni, odsouzeni a popraveni pouze tři běloši.
HRŮZY JIHU ZÁKON LYNČE
VE VŠECH ASPEKTECH
Po mých přednáškách se mě zaujatí přátelé
často ptají:
„Jak v tom boji mohu pomoci?“
Odpověď vždy zní:
„Sdělte světu fakta.“
RUDÝ PROTOKOL.
STATISTIKY A ÚDAJNÉ PŘÍČINY LYNČOVÁNÍ VE SPOJENÝCH STÁTECH, 1892–1894
SEPSALA IDA B. WELLSOVÁ, CLARK STREET 128, CHICAGO.
Co se týče výpovědí o nás
a toho, aby se na sebe tato země podívala bez obalu,
v tom byla průkopnice.
Můžeme si prohlížet ty pohlednice
lynčujících davů a jejich manželek a dětí
stojících pod tělem černocha
houpajícím se na stromě
a pociťovat hrůzu.
Je to ale možné jen díky tomu,
že se Ida B. Wellsová osobně postarala,
v době, kdy se to ještě odehrávalo,
abychom o tom věděli,
abychom nemohli odvrátit zrak.
Otevřel jste mi dveře
a chcete mě vytáhnout z vlastního auta.
Vystupte si!
- Omráčíte mě? - Naperu to do vás!
Lehni si! Tváří k zemi!
- Raz, dva… - Vůbec ho neohrožuju.
Jsem v nebezpečí.
- Teď sledujte, lidi. - Jde mi o život!
Kvůli čemu? Kdykoliv mě vidíte, šikanujete mě.
Už toho mám dost! Končím.
Vždyť nereaguje, brácho.
Má tep?
Jen se na něj podívej, nereaguje.
- Zkontrolujte mu tep. - To jako fakt?
To ho necháš takhle zakleknutýho?
ZASTŘELENÝ ČERNOCH PŘI JOGGINGU V GEORGII
ANI PO DVOU MĚSÍCÍCH NENÍ NIKDO ZATČEN
BÍLÝ SOUSED ZASTŘELIL ČERNOCHA PO MĚSÍCÍCH RASISTICKÉHO OBTĚŽOVÁNÍ
JEDENÁCTILETÝ CHLAPEC VOLAL NA TÍSŇOVOU LINKU.
POLICIE HO PAK POSTŘELILA.
ČERNOŠI V AMERICE UMÍRAJÍ VINOU POLICIE MNOHEM ČASTĚJI NEŽ BĚLOŠI
Policejní násilí je dnešní verzí lynčování.
Násilí ze strany státní moci vůči černochům ve vězení i mimo něj
je lynčování.
Je to forma rasového teroru,
který má trestat nejen konkrétního černocha,
ale i varovat všechny černochy, ať si nedovolujeme.
I s rozvojem policie a jejích postupů
zůstává jedna věc stejná.
SVOBODA OTROKŮM!
Kdykoliv dojde k výraznému, rozsáhlému pokroku…
vzbudí to silný odpor.
Hradba bílé nadřazenosti, která hlásá:
„Dál už ale ani krok.“
OBAMA ZABÍJÍ AMERIKU
Ustupte!
Reakcí na černošský pokrok
bývá trest.
Takhle to formulováno není.
Je to formulováno jako problémy se zločinem, s drogami.
Ve skutečnosti jde o snahu
obnovit rasovou nadvládu skrz takzvaný „pořádek“.
Tento národ musí vynaložit veškeré úsilí na boj proti kriminalitě.
Zákony naší země je třeba respektovat.
Musí být zachován pořádek.
Přátelé, dnes vám přináším jasné sdělení.
Vlna zločinu nebude v USA vlnou budoucnosti.
Nejdůležitější zodpovědností vlády
je zákon a pořádek.
Já jsem kandidát zákona a pořádku.
Co když čtete o konfliktech,
nepokojích v Omaze, Clevelandu, Brooklynu, Chicagu a všude možně?
Já jim říkám povstání.
- Jsou to povstání? - Ano.
Nevidíte na nich nic špatného?
Podle mě jde o lidi, co se bouří proti systému,
který je zavřel a vězní v ghettech,
vykořisťuje je a utlačuje,
a oni nemají žádné prostředky, jak ten systém zbořit.
Saháte k ničení a narušování,
odvádění lidí,
narušili jste jejich řád
a všechno to vydáváte za „civilizaci“.
A my, kteří tím trpíme,
vám teď říkáme: „Jste vrazi snů.
Barbaři jste tady vy.
Ano, necivilizovaní jste tu odjakživa vy.
Zcivilizujte sami se.“
Tento národ je přitahován spektáklem,
je přitahován plameny.
Podpalu ale pozornost nevěnujeme.
A tím podpalem jsou principy, který vycházejí z antičernošství.
AŤ BÍLÉ ŠKOLY ZŮSTANOU BÍLÉ
Odepírání vzdělávání, podpal.
Nerovné bytové a pracovní příležitosti, podpal.
Nepřiměřený policejní dozor v černošských komunitách, podpal.
Namátkové šacování…
Policie, ani hnout!
Válka proti drogám…
Masové uvězňování…
Když máte zásady, struktury a instituce
určené k podmaňování černochů,
záměrně vytváříte komunity, které můžete donekonečna kriminalizovat.
A jsme zase u toho.
Když se díváme na dějiny rasismu v této zemi,
vlastně se díváme na dějiny moci.
Vše, co se v naší společnosti používá k utlačování černochů v zemi,
slouží jen k tomu, aby si dál udrželi moc.
Bělošská elita…
Tím z toho mají prospěch,
drží se u moci.
Učí nás, že moc je omezený zdroj,
že je jako koláč.
Čím víc mám já, tím míň máš ty. A čím víc máš ty, tím míň mám já.
Když se řídíte zásadou, že si to, co máte, chcete za každou cenu udržet,
uděláte pro to cokoliv.
Budete lhát, podvádět, krást, zabíjet, jen aby vám to zůstalo.
Práce, která se měla vykonat
bezprostředně po skončení otroctví,
veškerá reorganizace, přestavba,
nový koncept celé společnosti,
aby dříve zotročení lidé měli možnost
být svobodní a rovnoprávní,
ta se nikdy neudělala.
Pozor!
Myslím, že běloši mají strach z toho, co se stane,
když si nastaví zrcadlo
a uvidí, že po celé generace a po celá staletí
týrali a utlačovali černé, hnědé a snědé lidi.
Že nebudou vědět, co si s tou minulostí počít.
Povede to k otázce „a co teď?“
„Když už to víte, co teď?“
Budou se muset zamyslet, jestli chtějí v té minulostí žít dál.
Jádrem rasismu je popírání,
neustálé hledání způsobů, jak popírat
vytrvalost rasismu.
Aby bylo možné řešit inherentnost rasismu,
je třeba aktivní přístup.
A tím je antirasismus.
PRAVDA O ANTIRASISTICKÉ SPOLEČNOSTI
Pokud jde o vytvoření antirasistické společnosti, lidé neustále řeší to,
o co přijdou,
místo toho, co získají.
Pokud chcete fungující sociální síť lidských bytostí, fungující společnost,
utlačování části té komunity
asi není ten nejlepší způsob.
Nevím, jak to bude vypadat, ale vím, že je to možné,
protože ten systém v první řadě nějaká skupina lidí vytvořila.
A když ho šlo vytvořit,
můžeme ho i zrušit.
Nejde jen o lepší ideu, abyste mohli milovat bližního svého.
O tom se nebavíme.
Pokud antirasismus značí jen to,
že vám osobně barevní lidé nevadí,
jak mi to má zlepšit život?
Jen to, že vám osobně nevadím.
Pokud se s tím ale vypořádáte a řeknete:
„Jak těmto lidem náš strukturální odpor
a naše strukturální lhostejnost
komplikovaly samotné žití?“
To už je jiná. To někam povede.
Černoši vědí, co chtějí.
Mají vlastní představy o tom, jak bude svoboda a osvobození vypadat.
Nebude to vypadat jako nějaká radikální utopie.
Vypadá to úplně jako svět, kde žijí běloši.
Svět, kde žijí běloši a vůbec to nezpochybňují.
Jsem ráda, že jsem černoška.
Každý den děkuju Bohu, že mě tak stvořil.
Miluju svého černého manžela.
Miluju černé miminko, které budeme mít.
Miluju svoji černou rodinu, svoji černou sousedku slečnu Janet.
Svůj černošský sbor.
Svoji černošskou hudbu.
Miluju všechno, co černošství Americe dalo,
ať to Amerika oceňuje, nebo ne.
Tak mi povězte, co je na černoších špatného.
Nic. Na černoších není nic špatného.
Na černoších není nic špatného.
Vidíte, jak je to absolutně absurdní.
Na černoších je špatné jedině to,
že si myslíme, že na černoších něco špatného je.
Překlad titulků: Ondřej Kavka