Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Скажіть мені, будь ласка,
що не так з чорношкірими людьми?
Що не так з чорношкірими?
Це ви зараз про що?
Що не так з чорношкірими?
У 1860 році
сенатор від штату Міссісіпі Джефферсон Девіс у Сенаті США
виступив проти закону про фінансування освіти для чорних.
Щоб це виправдати, він вигадав історію,
видавши її за біблійську.
Згідно з цією вигадкою,
коли Каїна вигнали з Едемського Саду,
він опинився в країні Нод.
І в цій країні Нод, за словами сенатора Девіса,
були тварини й звірі,
яких було створено до створення людей, Адама і Єви.
І серед тих звірів була
були особливі, звіроподібні істоти з темною шкірою.
Сенатор Девіс мав на увазі темношкірих людей.
«Неповноцінність чорних — це воля Божа, —
сказав він, — це історично доведено».
Отаку історію розповів сенатор Девіс,
той самий, що потім став президентом
Конфедеративних Штатів Америки,
аби виправдати свою ідею,
ніби нерівність чорної та білої рас
існувала від самого початку.
ДЖЕФФЕРСОН ДЕВІС
Що ж стається, коли ми розповідаємо такі історії, ці міфи
щодо того, хто такі чорні,
яка їхня роль в Американському суспільстві?
Ці історії про те, що з щось не так,
стають частиною підсвідомого сприйняття,
що потім допомагають цим думкам поширюватися,
хибним думкам щодо людей з чорною шкірою.
Нам треба тверезо оцінити нашу історію.
Іде справжня битва,
і ця битва має значення, битва за думки.
Тож питання ось яке:
Як ми свідомо ставимо під сумнів те, що нам кажуть,
і що ми споживаємо?
Бо хтось це все вигадує.
Це вигадують на користь нам, чи собі?
ВІД САМОГО ПОЧАТКУ: ІСТОРІЯ РАСИЗМУ В США
ЗА КНИЖКОЮ ДОКТОРА ІБРАМА КС. КЕНДІ
Коли ми говоримо про расу,
треба розуміти той факт, що та раса не завжди була чимось сталим.
Там, за океаном, ми були фульбе,
ми були ігбо, ми були йоруба,
волоф, ми були мандінка.
Але на іншому боці Атлантичного океану
ми стали однією спільнотою.
Часто ми думаємо, що раса — це стосується лише кольору шкіри,
типу волосся, чи ще чогось.
Насправді йдеться про рабство.
Вважаю, люди повинні знати, що первинно «slave» (раб англійською),
коли тоді люди думали про рабів,
ті раби не були схожими на мене.
На ринках рабів Західної Європи
сотнями років здебільшого продавали слов'ян (англ.: Slav) Східної Європи.
Слово «раб» (slave) походить від «слов'янин» (Slav).
То чому раптом в першу чергу рабство у нас асоціюється з африканцями?
ВИНАХІД «ЧОРНОЇ РАСИ»
Ми маємо пам'ятати, що рабство — частина історії людства.
Одні робили інших рабами.
Так було з часів появи імперій, держав, воєн.
Але в 1444 році сталося дещо особливе.
Саме тоді прибув перший великий вантаж невільників,
яких португальці захопили в Західній Африці.
Їх привезли на продаж до Португалії.
Як на мене, саме це стало початком того,
що перетворилося на трансатлантичну работоргівлю.
Португальський принц Енріке
зрозумів цінність африканців для ринку рабів Західної Європи.
Вони були більш цінні за слов'ян зі Східної Європи,
бо їм було складніше втікти,
їм було складніше розчинитися у натовпі.
Тож він взявся фінансувати експедиції до джерела цього ресурсу.
Коли принц Енріке рушив у Африку,
для нього це було можливістю збагатитися.
Він мав спосіб отримати те, чого він прагнув, і він діяв.
НАШИЙНИК ДЛЯ ЗАПОБІГАННЯ ВТЕЧІ
Принц Енріке не бажав визнавати,
що він жорстоко поневолює африканців заради грошей.
Тому він відрядив королівського хронікера, Гоміша Зурару,
писати історію.
Гоміш Зурара виправдовував работоргівлю
твердженням, що принц Енріке це робить заради порятунку душ,
що ці люди в Африці живуть недостойно, наче звірі.
Вони жили, наче звірі,
без жодної звички до життя розумних істот.
Вони не розуміють, що таке добро,
знають лише життя в огидних лінощах.
Книжка Гоміша Зурара стала не просто першим великим текстом,
написаним європейцем в Африці.
Вона стала бестселером.
Ці расистські ідеї, що африканці — майже тварини,
почали розповсюджуватися Західною Європою.
Ця праця привчає до расової ієрархічності.
Вони створюють доктрину.
Так працює попкультура, і так працює влада, еге ж?
Ми цього не розуміємо, поки воно не спрацює.
Щоб таке робити,
і щоб позбавити себе поганого відчуття,
треба вигадати пояснення, чому це добре.
Інакше це просто жорстокість,
злочини, убивства, ґвалтування.
Ніхто не бажає так про себе думати, ясно?
Гоміш Зурара писав,
що люди з різними кольорами шкіри, різними мовами,
різними культурами, різних націй —
це один народ, один чорний народ.
Один чорний народ, який заслуговував рабства.
Чорна раса.
Що з ними не так?
Чорна раса.
У цьому місті вони нікому не потрібні. Їх ніхто не любить, ніхто не хоче.
Деякі негри чисті, а деякі ні.
От би мені курча.
У цій країні сьогодні «негр» означає венеричні хвороби,
проституцію, підпільні лотереї
і злочинність.
Заброда, бруднопика, клята смокталка членів.
Повертайся, звідки приперся!
-Погляньте, що ви робите! -Це мій район.
А ви притягли сюди цих божевільних.
-Тримай. Дивись. -Гаразд, нехай.
Прибери бісову…
-Забирайтеся з мого будинку. -Викликаю копів.
Це все тому, що ми чорні.
Що ми, люди, маємо робити з тим, що ми чорні?
Ховатися?
Дехто одного дня збрехав.
Вони виставили все чорне огидними та злими.
Зазирніть до словника, подивіться синоніми до слова «чорний».
Гоміш Зурара винайшов «чорну расу»,
але це не означає, що він створив «білу расу».
Поняття «біла раса» насправді
почало з'являтися не раніше
1500-х років, у 1600-х воно вже існувало.
ВИНАХІД «БІЛОЇ РАСИ»
На початку работоргівлі тут, у США,
чорношкірі були не єдиними поневоленими людьми.
Були ще служники за угодою з Європи, що намагалися вибитися в люди.
І вони жили в умовах,
що були лише на один щабель над рабством.
СЛУЖНИКИ Й РАБИ РАЗОМ ВИКОНУЮТЬ РОБОТИ
З ОБРОБКИ ЗЕМЛІ ТА ВИРОЩУВАННЯ ТЮТЮНУ
СЛУЖНИК ЗА ЦІЄЮ УГОДОЮ НЕ МАЄ ПРАВА НІ ВДЕНЬ, НІ ВНОЧІ
ВІДЛУЧАТИСЯ ВІД ВКАЗАНОГО ХАЗЯЇНА
ВІН НЕ МАЄ ПРАВА НА РОЗВАГИ
Одним з найбільших страхів білих землевласників
був острах, що білі служники та чорношкірі раби
об'єднаються заради спільних інтересів
у боротьбі проти білої еліти.
Що таке цілком можливо, стало ясно
під час інциденту, названого «повстання Бекона»,
коли чорні й білі невільники
разом повстали проти білих землевласників.
Йдеться не лише про свободу для мене,
але й твою свободу.
Якщо ми діємо разом,
це не тому, щоб щось зробити для бідних чорних.
Ми це зробимо для нас обох.
РОЗЛЮТІТЬСЯ, ОРГАНІЗУЙТЕСЯ
ЖАДІБНОСТЕ, ДАЛІ — МИ САМІ!
Дуже сумно бачити, що деякі люди стоять на заваді
розвитку та прогресу, яких могла б досягти ця країна,
якби ми просто об'єдналися,
використали відмінності як інструмент.
З якої б частини країни ти б не був,
чи ти негр, горянин, або янкі,
станемо разом і боротимемось.
СЕРПЕНЬ 1968 РОКУ
Хіба ми просимо забагато,
коли бажаємо людської гідності?
З якого б дива нам боятися смерті,
якщо ви відмовляєте нам у праві на життя?
Повстанню Бекона вдалося навіть похитнути столицю Вірджинії.
Білі поневолювачі були до смерті налякані.
ПРОГОЛОШЕННЯ ЩОДО ПРИДУШЕННЯ НЕЩОДАВНЬОГО ПОВСТАННЯ У ВІРДЖИНІЇ
Вони зрозуміли, що єднання
закабалених служників та африканських рабів стане
для них армагедоном.
Білі землевласники усвідомили,
що їм треба докласти зусиль,
аби розділити служників та рабів.
Було створено цілий юридичний апарат,
аби надати служникам привілеї,
просто тому, що вони білі,
яких не могли мати чорношкірі.
Зрештою, деякі зі служників
могли закінчити свої угоди.
Потім вони могли отримати землю
і заробляти гроші.
А потім ті гроші, які вони могли заробити,
давали можливість купити тих самих людей,
які стояли з ними пліч-о-пліч під час
повстання Бекона.
А тоді вони могли розвернутися й сказати колишньому товаришу:
«Ти на своєму місці, а я — на своєму
не через расову політику.
Ти на своєму місці, бо неповноцінний».
Вони хотіли закинути білих і кольорових дітей
до тигля інтеграції,
з якого вийдуть
зміски, мулати, напівкровки — такий вид людей!
Такий перебіг знищить обидві раси.
Америку збудовано білими християнами
для таких як вони людей цієї нації!
США!
Йдеться не просто про систему цінностей,
також йдеться про виживання нації.
Ми не маємо вибору.
Якщо ми вчитимемо наших дітей ненавидіти Америку,
нікому буде захистити наш прапор,
захистити нашу величну країну, її свободу.
ЖИТТЯ БІЛИХ ВАЖЛИВІ
Так було започатковано ідею,
що бути білим — перевага сама по собі, що це привілей, що це надає статусу,
якими білі мають хотіти користуватися
коштом чорношкірих.
-Білі… -Білі…
Рівні права для білих.
Все належало білим людям.
Білим, кому ж іще?
Біла більшість…
Ми білі, і ми пишаємося тим, що ми білі.
Я — біла!
Ідея «білої раси» —
це ідея щодо того, хто має право на певні привілеї.
Якщо ви білий, це допоможе не опинитися на дні,
навіть якщо ви бідний, банкрут, безхатько.
Це те, що було дуже важливою частиною
визначення білого американця.
Ви завжди знаєте, що є дещо, що робить вас кращим за інших.
Був час, коли, якщо ви — іммігрант з Польщі,
тут ви не білий, а поляк.
Якщо ви італієць, і приїхали сюди, ви не білий, а італієць.
Та з плином часу вони додумалися:
«Гей, якщо ми зчепимо руки під парасолькою «білої раси»,
то захистимо колективні інтереси,
щоб ніхто не отримав доступу до нашої влади».
Ідея «білої раси» їх засліплює,
приховує справжніх грабіжників.
Ті, хто справді має з цього зиск —
це мала група людей білої еліти,
що й далі накопичують багатства й владу,
сидячи на шиї в усіх інших.
Почуйте наш голос!
Є білі, що потрапили в економічну скруту,
і вони вважають, що це через…
ЖИТТЯ ПІВДНЯ ВАЖЛИВІ!
…людей, що інші на вигляд.
Нігери, ідіть до пекла!
Нам не треба чужих, що ніби-то допоможуть.
Усі ці роки ми тут досить добре справлялися,
і далі добре впораємося. І ми залишимося білими. Все.
Ви не заберете собі наше місце!
Раса нематеріальна. Раса не має наукового підтвердження.
Відстежити расову належність за аналізом ДНК неможливо.
Але раса спричиняє так багато реальних соціальних наслідків
бо багато людей купилося на цей міф.
Чи вважаєте ви, що переїзд сюди негритянської родини зашкодить громаді?
Деякі з них, вони ж таки брудні.
Але я не заперечувала б, якби вони прибирали в районі.
Тут все залежить від того, що це за негри.
Якщо вони такі, як негритянка, що в мене працює,
ошатна, чесна жінка, яка пишається тим, що вона з нігерів,
своєю расою,
чиста й старанна,
ні, я б не заперечувала.
Є така собі тимчасова винагорода,
якою «біла раса» полюбляє брязкати перед нами, іншими.
Тимчасова винагорода прийняття, просування у суспільстві.
Якщо навчатися у правильній школі, опанувати правильну англійську,
ніколи не виходити за рамки й говорити правду,
але не забагато правди, аби не завдавати незручностей білим.
Якщо ви — правильний негр.
МІФ ПРО АСИМІЛЯЦІЮ
Я скажу от як.
Ми горді тим, що ми чорні,
і нашим чорним корінням.
Але біла Америка не сприймає концепції,
що це суспільство є мультирасовим.
Вони завжди вважали Америку білою,
тому вся їхня пропаганда має на меті переконати нас,
що ми маємо якось побілішати, перш ніж вони нас приймуть.
Не можна думати якось по-іншому. Думати як африканець, ірландець.
Або як норвежець.
Я мушу думати, як того вимагає система,
суспільство, в якому я живу, а воно біле.
Дратує, коли вас називають афроамериканцем?
Таки дратує. Бо я кеблінейжіан.
Кеблінейжіан?
НЕЗАБАРОМ: БІЛА «ПЛЕЙСТЕЙШЕН»
Асиміляторські ідеї є проблемними,
адже примушують вас
змінитися таким чином, щоб білі це схвалювали,
щоб це не несло загрози білим,
щоб білі могли почуватися безпечно.
«Чому б просто не стати білими?» Асимілюйтеся, от і все.
Якщо ви чорний і живете по-сучасному,
мабуть, ви колись стали конформістом.
Агов, юначе, дозволь дещо тобі порадити.
Говори як білий.
Та я не вмію говорити як білий.
Годі тобі, ти мене зрозумів. Всередині ти це вмієш,
от так і говори.
Просто намагаюся тобі допомогти.
Прихильники асиміляції досі вважають,
що інші раси мають змінитися.
«Вони мають краще працювати, цінувати освіту,
краще дбати про своє здоров'я».
Це просто інша версія неповноцінності.
Ніби те, що ви маєте, нічого не варте.
Ви маєте або асимілюватися,
або ж створити іншу інфраструктуру,
щоб виправдати свою присутність.
Учню випускного класу сказали,
що він не зможе вийти для отримання атестата,
навіть не зможе відвідувати уроки, поки не позбудеться дредів.
У цьому є певний елемент прогресивності,
ви вірите, що люди здатні до змін.
Братва має підтягнути штани, розумієте?
Ви ж ходите повз своїх мам, бабусь.
То майте розум і повагу до інших.
МИ КРАЩІ ЗА ЦЕ!
Зверніть увагу,
замисліться на тим, що останнім часом подається як пристойна поведінка.
ЗНОВУ СТАНЬ ЦИВІЛІЗОВАНИМ
Ми чуємо це рефреном,
хоч у 2021-му,
хоч у 1821-му.
ГЛЯНЬ, ЯК ЗАФАРБОВУЄ ЧОРНОТУ
Це щось з вами, з вашим тілом, або вашою культурою,
що створює відмінності, які ми бачимо.
Хто вас вчив ненавидіти текстуру свого волосся?
Хто навчив ненавидіти колір своєї шкіри,
що ви її відбілюєте, аби бути схожими на білих?
Хто вас навчив ненавидіти форму свого носа
та форму своїх губ?
Хто навчив ненавидіти себе
від маківки до п'ят?
У XVIII столітті
європейські та американські філософи стверджували,
що чорношкірі люди мають лише працювати.
Що тіла чорних годяться лише
для грубої праці,
бо найвищою формою людської виразності є європейська,
а найнижчою — африканська,
що високе мистецтво та мислення можуть відбуватися лише
в Європі, або ж серед людей європейського походження.
Вони так звикли
до історій, що самі ж і розповідали,
що буквально не могли й уявити,
що чорна жінка може творити мистецтво.
БОСТОН 1773
Мене дитиною, через жорстоку долю
Забрали з Африки, де я жила в любові
Які нестерпні муки, біль та горе
Який же смуток оселився в душі батьків?
ПОЕЗІЯ ФІЛЛІС, ДІВЧИНИ-НЕГРИТЯНКИ З БОСТОНА
Філліс Вітлі була першою чорношкірою жінкою,
яка опублікувала книжку поезії
в Північній Америці.
Це було шоком для всіх.
Це змінило уявлення про африканців
та їхні розумові здібності.
ВІРШІ НА РІЗНІ ТЕМИ, РЕЛІГІЙНІ ТА МОРАЛЬНІ
У тій поезії щось було,
це було мистецтво,
що означало, що африканці здатні на емоції,
що виходять за рамки примітивних.
Але, звісно ж, знайшлися люди, які казали:
«Ця чорна дівчина не могла написати ці вірші.
Це ж маячня, таке просто неможливо».
Отже, в результаті
зібралася група поважних білих чоловіків Бостона, щоб це дослідити.
Вони викликали Філліс Вітні, аби справді з'ясувати,
чи то дійсно саме вона написала ті вірші.
Під час того допиту від неї вимагалося довести,
що вона перевершує уявлення про себе цих білих чоловіків,
які вважали її «просто чорною», «просто рабинею».
Це наводить приклад як того, що чорношкіра жінка має постійно доводити,
що чогось варта, але й припущення,
що білі чоловіки мають право вимагати від вас це їм доводити.
Кожна чорношкіра жінка опинялася на місці Філліс Вітлі.
Мій найболісніший спогад, це коли один мій колега якось
сказав: «Іноді я за тебе хвилююся,
коли ти говориш.
Бо ти здаєшся неосвіченою…
а ти ж афроамериканка,
тож я не хочу, аби люди робили щодо тебе припущення».
А я сказала:
«Дай-но я тобі скажу — тут була лайка — одну річ.
Як вже якому — тут була лайка — заманеться на мене наїхати,
мені буде досить тицьнути йому у пику моє резюме».
Ми, що підписалися нижче,
запевняємо світ,
що перелічені на наступній сторінці вірші
було, за нашим щирим переконанням, написано Філліс, молодою негритянкою,
яка лише кілька років тому
була привезено неотесаною дикункою з Африки.
ФІЛЛІС ВІТЛІ
У віршах Філліс Вітді ми бачимо
її спротив…
ЛИЦЕ ПРИРОДИ ЗНОВУ ОНОВИЛОСЯ
…проти ставлення до неї як до меншовартісної.
ТА ЗАЛИШИЛОСЯ ПРЕКРАСНИМ Й ГАРМОНІЧНИМ
Вона не вважала, що з нею щось було не так.
Те, що робила Філліс Вітлі, було дуже небезпечним.
На кону вся колоніальна економіка.
Цій економіці потрібна рабська праця
і не потрібне мистецтво чорних, вона його не хоче.
Якщо визнати, що чорні жінки здатні до мистецтва,
що ще тоді треба визнати?
Ти, загадкова жінко, вибухаєш
Із хмар та нутрощів, річкових берегів, Колінних чашечок, і вен, і горизонтів
І язиків, що вії обрамляють
Палаєш ти в моєму горлі
Йду за тобою слідом і співаю
Ти тут, ти там
Ніколи ти не зникнеш
Я пізнаю тебе, прекрасну як метелик
І присмак моря на твоїх губах
І пил років твоїх історій
В очікуванні світла
А твої руки, що бринять від болю
складаються в новій молитві
Торкнися західного вітража
Де привиди присвячують себе крові військовій»
Якщо ми з'єднаємо могутність з милосердям
Могутність з правом
То спадком стане нам любов
І зміняться права наших дітей
Тож залишімо після нас країну,
Що буде кращою, ніж та, що нам лишили
Кожним подихом моїх закованих грудей
Піднімемо поранений ми світ Щоб став прекрасним
Піднімемось ми з пагорбів на Заході, що мають ніби руки золоті
З продутого вітрами Північного Сходу
Де наші предки вперше усвідомили революцію
Піднімемося з міст Середнього Заходу Оточених озерами
Як і з пропеченого сонцем Півдня
Ми все перебудуємо
У світі цих людей живу 70 років
Дитина, у якої я працюю Зве мене «дівчинкою»
А я кажу: «Ха-ха! Так, моя пані!»
Заради роботи
Я надто горда, щоб гнутися Надто бідна, щоб ламатися
Тож
Я сміюся!
Аж до болю в животі
Коли подумаю про себе
Народ мій, він смішить мене, аж боки рву
Я так сміюся
Що мало не померла
Байки, що вони кажуть, схожі на брехню
Вирощують плоди, але їдять лушпиння
А я сміюся
Поки не заплачу
Коли подумаю про себе
Могло так статися, а власне так і є Через життя на смерті площині
Бо нашій расі дозволялось жити
Надягши маску цю!
Коли ми замислюємося над верховенством білих,
замислюємося над расизмом,
якщо підняти завісу,
відкриється бруд.
Існує міф щодо започаткування цієї країни.
ДЖОРДЖ ВАШИНГТОН
Вони хочуть стерти
історію Америки, якою вона була насправді.
Верховенство білих було запроваджено
в цій країні ще від її заснування.
ТОМАС ДЖЕФФЕРСОН МАВ ПРИБЛИЗНО ПОНАД 600 РАБІВ
Справді хочете поговорити про Джефферсона?
Гаразд.
Томас «Суперечність» Джефферсон.
Мало кого я зневажаю ще більше.
Томас Джефф…
Томас Джефферсон…
Він же був клятим лицеміром.
Він був людиною, що добре знала про звірства,
що чинилися над рабами, але не бажав
позбутися того поділу через зиск від рабства…
для себе.
З іншого боку,
він виступав проти рабства.
Але, ще з іншого боку, був проти його скасування
Отже, він висловлювався проти рабства,
особливо на початку своєї кар'єри.
Він же висловлювався проти тих, хто намагався покласти рабству край!
Саме цей парадокс і є в самій суті Америки.
Говорять про свободу, але самі — поневолювачі.
Розумієте, я мушу писати Декларацію незалежності.
Нас з дитинства вчать любити Томаса Джефферсона
за все, що він зробив для цієї країни,
а комусь він — лиходій.
Пане Джефферсоне…
Навіть як мова йде лише про одну сторону,
не торкаючись лиходійства,
Томаса Джефферсона все одно надто романтизують.
Що таке?
Пане, я боюся.
Чого?
Міжрасове змішування — це деградація,
на яку не може погодитися
жоден, хто любить свою країну та цінує
досконалість людських рис.
Я відчуваю до такого велику огиду.
ТОМАС ДЖЕФФЕРСОН
Томас Джефферсон погано
говорив про чорношкірих жінок,
він казав, що вони дуже непривабливі.
Здається, якось він порівняв їх з орангутангами.
Та Саллі Гемінгс йому не набридала.
Скільки дітей він мав з тією жінкою?
Він постійно…
ДОКТОРКА КЕРОЛ АНДЕРСОН ПИСЬМЕННИЦЯ
гвалтував
Саллі Гемінгс, рабиню-підлітка.
От вам і Томас Джефферсон.
Веде розмови про демократію,
і водночас плодить
власність для плантації Монтічелло.
Білі чоловіки, на кшталт Джефферсона,
обґрунтовували сексуальне насильство над чорними жінками,
вони казали, що це взагалі не насильство.
Один з найпотужніших міфів про чорних жінок,
що з'явився за епохи рабовласництва —
це образ Чорної Єзавелі.
Вважалося, що це була чорношкіра жінка,
яка була під повним контролем своїх апетитів.
Вона мала вроджену схильність до гіперсексуальності
та завжди хотіла зайнятися сексом.
Якщо в це повірити, хто зіскочить з гачка?
На які дії тоді можна закрити очі, ігнорувати їх?
Це слугувало виправданням ґвалтування
рабинь білими чоловіками.
Якщо вважати чорних жінок нерозбірливими, тоді можна казати:
«Ну, вони самі схотіли».
«Вони перші почали, вони мене спокусили».
В американській попкультурі це стало тропом,
що став частиною її структури,
я навіть не певна, чи ті митці усвідомлюють
що саме вони використовують.
Це видно навіть з того, що темненьких дівчат вважають
«швидкознімними».
Гадаєте, що це домагання, — не поводьтеся двозначно,
а, на мою думку, у цьому й полягає проблема.
Річ не лише в чоловіках, у поведінці жінок також.
ЛЕЙБЛ ХОЧЕ, ЩОБ ВОНА БУЛА ЯК ЮНА ЄЗАВЕЛЬ
У НЕЇ ВСЕЛИВСЯ ДУХ ЄЗАВЕЛІ
ВОНА Ж ГРАЄ ТРОП ПРО СЕКСУАЛЬНУ ЄЗАВЕЛЬ
Треба розуміти,
що сексуальне насильство було основою насильства рабства.
Рабство — це насильство,
сексуальне насильство — частина культури.
ЖЕРТВА БІЛИХ ҐВАЛТІВНИКІВ
ВЛАДА ІГНОРУЄ ЗҐВАЛТУВАННЯ НЕГРИТЯНКИ БІЛИМИ
НА ПІВДНІ ІГНОРУЮТЬ ЗҐВАЛТУВАННЯ
Згоди немає, можливості сказати ні немає.
Щодо рабинь, це не вважалося ґвалтуванням, закон не розглядав це як ґвалтування.
Було надто багато способів вчинення насильства над чорними жінками,
тому для них рабство було інакшим,
що робить іншим дослідження їхньої боротьби.
Білі ґвалтівники намагалися приховати сексуальне насильство над чорними,
та одна жінка відмовилася дозволити затулити собі рота.
Гаррієт Джейкобс стала першою,
хто оповіла історію власного рабства на письмі.
Вона описала, через що
доводилося проходити чорним мамам-рабиням.
ВИПАДКИ З ЖИТТЯ ДІВЧИНИ-РАБИНІ, ЗАПИСАНІ НЕЮ САМОЮ
Читачу,
тут не буде вигаданих картинок домів Півдня.
Рабство жахливе для чоловіків, та для жінок воно набагато гірше.
Жінки переживають особливі кривди, страждання та приниження.
На кожному кроці господар нагадував мені, що я йому належу,
він клявся небом і землею, що може змусити мене йому підкоритися.
Він наповнював мій юний розум брудними картинками,
які могло вигадати лише огидному чудовиську.
Роби, що я скажу.
Чоловік, що був старший за мене на 40 років,
що не день порушував найсвятіші заповіді природи.
Казав, що я його власність,
що мушу коритися його волі в усьому.
Моя душа повставала проти такої тиранії.
Та де мені було шукати захисту?
Мене переховували у Зміїному болоті,
аж поки мій дядько Філіп не підготував для мене схованку.
Я збиралася ризикнути усім у непевній грі.
І в разі програшу…
що стало б зі мною та моїми чотирма дітьми?
Схованку для мене облаштували в будиночку моєї бабусі.
Тісне горище, де ніхто, окрім щурів та мишей, ніколи не жив.
Повітря мені бракувало навіть сильніше за світло.
Але я не почувалася некомфортно.
Я чула голоси своїх дітей.
Ці звуки несли
і радість і сум.
На очах бриніли сльози.
У тій тісній похмурій дірі я прожила майже сім років.
Читачу, моя історія закінчується свободою.
Я написала про пережите не заради привернення до себе уваги.
Мені було б приємніше мовчати
про мою історію, але я хочу надати свідчення.
Я дійсно хочу привернути увагу жінок Півночі
до умов, у яких живуть два мільйони жінок на Півдні.
Вони й досі у неволі,
страждають, як страждала я.
Багато з них — значно гірше.
Я хочу донести до людей з вільних штатів,
яке рабство насправді.
В основній розповіді про рабство в Сполучених Штатах
про жінок не згадується.
Гаррієт Джейкобс — перша.
Не думаю, що ми мали б
хвилю розповідей чорних жінок, які розповіли про життя в рабстві,
якби Гаррієт Джейкобс
не відчинила ті двері, не створила умови для таких розмов,
особливо важких і неприємних розмов.
Їх би не було.
Розповідь Джейкобс дуже важлива,
бо без історії цієї жінки
ми б не зрозуміли, як саме сексуальне хижацтво
було вбудованим в цю систему,
що ніби мала стосуватися праці.
Іронічно, що історикам здалося, ніби це написала біла жінка,
аболіціоністка, бо вони вважали, що…
історія її життя занадто драматична, щоб бути реальною.
Жінки, такі як Гаррієт,
вони знають, що архіваріуси намагаються їх позбутися.
Вони знають, що їхні історії не мали з'явитися.
Тому, коли вони їх розповідають,
дуже важливо приділяти їм увагу.
МИ ХОЧЕМО ПРАВОСУДДЯ ШВИДКОГО Й СПРАВЕДЛИВОГО СУДУ
Створення агресивних обставин —
з фізичним контактом, чи без нього —
це сексуальне домагання.
Я навіть не можу описати, як я почуваюся, навіть тепер.
Неможливо сказати,
чи я б взагалі могла тут зараз сидіти
й розповідати вам, що сталося.
Будь-якої миті, як і будь-де,
я, чорношкіра, можу постраждати від расизму, сексизму,
гомофобії, мене можуть зґвалтувати,
побити, спалити живцем, і ніхто, жодна душа,
так і не помітить моєї відсутності у світі.
Бо я неважлива, бо я чорна.
Спробувати бути леді? Тобто, бути злою й непевною?
Аби ти погрався, принизив, потім поміняв
Мав мене за трофей, мною хизувався
Скористався моєю вагіною, наробив дітей
Те, що почалося з обміну співчуттям між постраждалими,
перетворилося на громадський рух.
ЧОРНИМ ЖІНКАМ — СПРАВЕДЛИВІСТЬ
Вони просто хотіли, щоб їх почули, побачили, повірили їм.
ВІРТЕ ЧОРНИМ ЖІНКАМ ДЖ. МЕРІОН СІМС
Ми варті кращої системи, ми варті кращої уваги,
ми варті лідерів,
які визнають наявність цієї проблеми.
Ось я перед вами,
я пережила сексуальне та домашнє насильство.
Щодо Гаррієт Джейкобс, врешті-решт,
її свободу було викуплено.
І насправді Гаррієт Джейкобс дуже злилася,
через те, що завдячує свободою
втручанню білих аболіціоністів.
Коли я говорю про аболіціоністів зі своїми студентами,
вони здебільшого уявляють собі добрих
білих, що пішли на ті великі жертви,
і це не така вже й неправда.
Але коли я думаю про аболіціоністів, я думаю про чорношкірих людей,
які були сміливими і робили неймовірні речі.
Саме їх я вважаю центром того руху,
а білошкірих помічників і білих аболіціоністів —
периферією.
На жаль, меншість ніхто не слухатиме,
поки їх не підтримає якась значна фігура, чи хоч буде поруч.
Білі аболіціоністи потрібні.
Що не заважає їм бути проблемними.
ПІОНЕРИ СВОБОДИ
Було кілька білих аболіціоністів, чиї думки можна було б описати так:
«Так, морально, рабство погане,
але я також не вважаю чорних рівнею собі».
Навіть коли ви вже не будете рабами,
вам все одно буде ще дуже далеко до рівності з білою расою.
Правильно це, чи ні —
мені немає потреби дискутувати.
АВРААМ ЛІНКОЛЬН
Ми уявляємо Лінкольна великим визволителем.
Авраам Лінкольн!
Він скасував інститут рабства,
через це люди його дуже поважають.
Двоє квотербеків-афроамериканців вперше беруть участь в Суперкубку.
Вдалий збіг: 12 лютого — день народження Ейба Лінкольна.
Та якби ви поговорили з Лінкольном у XIX сторіччі, то, можливо,
подумали б: «Цей дядько — такий собі расист».
Я, як і будь-який інший чоловік, висловлююсь на користь
того, що позиція вищої має буди віддана білій расі.
Його часто описують як людину,
що розуміла аморальність рабства, але скажімо прямо:
він виступав проти рабства лиш через те, що вважав,
що відмова від рабства була економічно вигідною.
Треба розглядати все, що він казав,
не лише Прокламацію про визволення рабів.
Тоді ми зрозуміємо,
що Авраам Лінкольн був доволі неоднозначним персонажем,
особливо — в історії чорношкірих людей в Америці.
Послухайте, я — наполовину Авраам Лінкольн, отже…
То я маю поцілувати тебе в дупу?
Ні. Але…
Історія здебільшого ставить у центр білих чоловіків,
вона робить з них таку собі Велику Білу Надію.
Вони — рятівники й визволителі.
Тут є проблема, бо чорношкірих позбавляють їхньої ролі,
їх позбавляють усіх внесків у цей рух.
МІФ ПРО БІЛОГО РЯТІВНИКА
Упродовж останніх 18 років я відвідувала місця
де повсякденні умови життя немислимі,
і найбільше страждають діти.
Для чорношкірих американців я зробив більше за будь-кого.
За винятком, можливо, Авраама Лінкольна,
ніхто й близько не був.
Я сьогодні врятував твою дупу.
То, може, виявиш трохи подяки?
МИ ВАС ТРИМАЄМО
Концепція білих рятівників — це насправді інша сторона концепції
верховенства білих.
Якщо білі є вищою расою,
якщо вся сила у білих,
тоді й можливість рятувати належить білим.
Послухай, ти ж білий учитель у школі для чорних…
Я не Гіларі Свонк у «Письменниках волі».
Саме Свонк у «Письменниках волі».
Ми бачимо дуже багато такого.
Ви бачите, як люди публікують фотозвіти,
де вони у якійсь країні з переважно чорношкірим населенням,
з чорношкірим дитям на руках.
Для них це нагода заявити:
«От бачите? Я… добре ставлюся до негрів».
Якщо ви щось робите зі справді альтруїстичними намірами,
вам немає потреби робити з мене квитанцію.
І це ж так примітивно,
те як вони це роблять,
насправді до вас не прислухаються, не намагаються розв'язати проблему.
Саме чорношкірі були першими аболіціоністами.
Рабам не треба казати: «Знаєте що? Рабство — це погано».
«Для вас це погано». Бо вони й так це знали!
Це вони першими заговорили про свої образи
і про зло, що несе інститут рабства.
На мою думку, важливо показувати, що чорношкірі люди звільнилися самі.
Троп про білих рятівників
дає змогу білим ставитися до чорношкірих як до дітей,
казати: «Ми вас ведемо вгору, розвиваємо».
Наче будь-які батьки.
Але чорношкірі кажуть: «Ми не діти.
Нам не треба, щоб ви нас вели.
Нам треба, щоб ви нас підтримали, щоб ви стали поряд з нами».
Якщо бажання допомогти занедбаним, бідним громадам чорношкірих
базується на ваших особистих дослідженнях,
а голосу самих чорних ви й не чули —
вам точно чогось не вистачає.
Ось чому Лінкольну було важливо мати поруч таких такі як Фредерік Дуглас,
Елізабет Кеклі й інших чорношкірих,
які надавали йому альтернативне уявлення
про те, на що здатні чорношкірі,
якою має видаватися їм свобода.
Спочатку Лінкольн дуже чітко заявив:
«Це не війна за скасування рабства, це війна за відновлення Союзу».
А коли він видав Прокламацію про визволення рабів,
упродовж двох останніх років війни
до Армії Союзу вступили близько 200 тисяч чорних чоловіків,
щоб битися у війні, яка стала війною за свободу.
ГРОМАДЯНСЬКА ВІЙНА ЗАКІНЧИЛАСЯ 1865 Р.
ПРОГОЛОШЕННЯ СВОБОДИ ДЛЯ МІЛЬЙОНІВ!
РАБИ ОТРИМАЛИ СВОБОДУ!
«ВСТАНЬ З ГІДНІСТЮ!» ВІЛЬНИЙ!
Щойно ми звільнилися, то кажемо: «Уперед!»
Ми були в Конгресі, мали своїх сенаторів, будували для своїх коледжі.
У нас з'явилася власність.
Ми голосували.
Міф про неповноцінність чорних зруйновано.
І ви бачите усе, що чорношкірі бажають робити
і на що вони здатні,
коли мають змогу мати автономність та самі керують своїми життями.
Це неймовірна закваска досконалості чорношкірих.
Ми виявилися настільки вправними у скількох напрямках,
за такий короткий проміжок часу, що це стало потрясінням для нації.
Вони не могли з цим впоратися.
Прогрес чорношкірих так налякав
білих американців,
що вони готові на будь-що,
аби приборкати силу, що, думали вони, вирвалася.
Білі вбачали загрозу в наданні чорним громадянських прав.
Тож вони негайно заходилися вигадувати
потужну міфологію навколо чорношкірих,
які ніби-то завжди хотіли викрадати та ґвалтувати білих жінок.
НАЩО МЕНІ ПРАЦЮВАТИ, ЯКЩО МОЖНА ПРОСТО ВІДБИРАТИ
Расистські ідеї вкорінюються, якщо можуть зачепитися
за щось особисте, щось емоційне.
Якщо об'єднати ідею необхідності захищати
жінок вашої громади
та ту вигадану загрозу з боку чорних,
насильство за расовою ознакою
перетвориться на чесноту.
І коли ви це робите,
виправдовуються будь-які жахливі вчинки.
МІФ ПРО ЧОРНОГО ЗЛОЧИНЦЯ
На початку 1890-х
стався сплеск лінчувань.
А виправданнями такої кількості чорних, що зазнали лінчування,
слугували злочини, що вони скоїли.
Йшлося не лише про людину, яку повісили на дереві,
покарану за якийсь, здебільшого вигаданий, злочин,
якого вони часто не скоювали.
Лінчування застосовувалося, також аби вселити страх,
якщо решта нас не хоче теж повиснути на дереві.
Ми всі мали бачити цю картину й розуміти,
що нам не можна переступати межу,
що ми маємо знати своє місце.
На землю!
Що з тобою таке?
Білі расисти при владі створили ці стереотипи,
аби вселяти в людей страх.
Назвавши нас загрозою, ви позбавляєте нас людських рис.
ЗНИЩ ЦЬОГО СКАЖЕНОГО ЗВІРА
Це — свідомий вибір, щоб нас стримувати.
ЖИТТЯ ЧОРНОШКІРИХ НА ТБ: РЕАЛІЗМ, ЧИ СТЕРЕОТИП?
Криміналізація чорношкірих
була важливою складовою ідеології верховенства білих в Америці.
Це дуже потужний спосіб пояснити,
чому дуже важливо,
щоб влада білої еліти контролювала та стримувала чорні громади.
Їх ловили й відпускали стільки, що на книжку вистачить,
але, на жаль, мусимо поводитися з ними як з квіточками,
не як з покидьками, якими вони є.
Їх не можна посадити за ґрати, де їм і місце.
Життя чорних важливі!
Чому їх не називають терористами?
Бо вони чорношкірі, і так говорити не можна?
Годі цієї маячні. Вони вбивці, які ненавидять білих.
Ці ідеї щодо злочинності, кольору шкіри, раси
вкорінюються у свідомості американців.
Усі, хто живуть з кольоровими, мають їхати.
Чому?
Вночі небезпечно ходити вулицями.
З дому не вийти.
ПОГАНА КОМПАНІЯ
Якщо замислитися, як злочинців показують у ЗМІ,
зазвичай це кольорові, особливо чорношкірі, чоловіки.
Хортон вдерся у наш дім.
Він бив, різав і залякував мене 12 годин.
Він мав довічне без права помилування,
коли його випустили на кілька днів.
Чорношкірі вбивають білих щодня.
Вони ґвалтують білих жінок, сто білих жінок на день.
ФЕДЕРАЛЬНИЙ СУДДЯ НАЗВАВ, ЧОРНОШКІРОГО «СХОЖИМ НА ЗЛОЧИНЦЯ»
Статистика вам доволі відома.
Злочинність — епідемія Америки.
З цієї статистики вимальовується портрет.
З портрета на вас витріщається обличчя без виразу.
Обличчя жахливої реальності нашого часу,
обличчя хижака у людській подобі, обличчя закоренілого злочинця.
У природі немає нічого більш жорстокого й небезпечного.
Є способи криміналізувати людей, якщо це не видно з їхніх облич.
Це вже не просто дитячі банди.
Часто ці діти — це ті, кого називають суперхижаками.
Ані сумління, ані співчуття.
По-перше, маємо об'єднатися, упевнитися, що кара для наркоділків
буде швидкою, невідворотною й суворою.
«Злочинність» стає кодовим словом,
що означає «чорношкірий», расу.
«Чорну злочинність» вигадали
навмисне, свідомо,
аби вона просочила всю культуру.
Убивці-підлітки. Кількість убивств неповнолітніми
в країні вже перевищила кількість убивств дорослими.
Діти, що колись крали з авто, тепер вбивають, ґвалтують.
Расистські ідеї знову й знову підсилюються
тим, що ми бачимо по ТБ, що нам показують в новинах,
в рекламі, у кіно, соцмережах. Оберіть самі.
Багато тих ідей діє тихцем, вони, так би мовити, не явні.
Бо приховані за екстравагантним виглядом, вони замасковані.
У часи, коли ми наблизилися до 1930-х,
вішати чорних на камеру було вже деяким чином неприйнятним
для суспільства.
Але ми й досі бачимо посилання на «чорну расу»,
навіть за відсутності чорношкірих персонажів.
Кінематограф не зв'язаний реальністю.
Лиходія можна зробити настільки великим, чорним,
могутнім і жахливим, наскільки заманеться.
Замовкни, виродку!
Джуліусе, ти…
Я сказав: замовкни!
Це спрацьовує тому, що…
Причина, з якої ми, глядачі, це сприймаємо
в тому, що нас вже привчили до стереотипів стосовно чорношкірих,
що ми навіть можемо не усвідомлювати, що міститься
у тому, що ми дивимося.
Негайно розходьтеся!
Вчора вночі тут сталися дві речі.
Перша — протест проти вбивства підлітка.
Друга — неконтрольоване, кричуще беззаконня.
Північніше Сент-Луїса вночі володарюють злодії.
Руки вгорі, не стріляйте!
Чорношкірі люті чи небезпечні не більше
за будь-яких інших людей.
Але нас вчать, що лице злочинності чорного кольору,
тому ми не помічаємо білих,
що вдаються до насильства,
вочевидь, це тому, що їхні обличчя не мають злочинних рис.
Він не схожий на здатну на вбивство людину.
Бідність та доступ до зброї —
кращі пояснення злочинності, ніж раса.
Але нас вчать, що насильство, вчинене білими — це самооборона.
Задушений на смерть у метро.
Нілі, у минулому — імітатор Майкла Джексона,
поводився буйно, кричав на пасажирів,
але фізичної шкоди нікому не завдавав.
Адвокати Пенні кажуть, що це була самооборона.
Жінку з Флориди звинувачують у вбивстві сусідки.
Пострілом через двері свого помешкання вона
вбила Аджіке Оуенс, матір чотирьох дітей.
Лорінц заявила, що діяла в межах самооборони.
Тут чоловік-афроамериканець. Я в Центральному парку.
Знімає мене на телефон, погрожує мені, моїй собаці.
Мені у Рамблі погрожує чоловік!
Прошу, негайно пришліть копів!
Поліція Сенфорда. Розмова записується, говорить Шон.
У районі було кілька крадіжок,
а тут справді підозрілий тип.
Він білий, чорний, латиноамериканець?
Схоже, чорний.
Потенційне насильство, що може статися
через пропагування цих ідей,
воно просто надзвичайне.
Вони казали, що Джордж Флойд був під дією речовин,
і тому будь-якої миті він потенційно міг оскаженіти.
Ахмад Арбері просто біг.
І його пробіжка
видалася тим білим чоловікам проявом озвірілості.
Ці так звані «невинні» ідеї,
вони здатні інфікувати свідомість людей,
які потім їх застосовують, перекручують їх,
щоб виправдати вбивства чорношкірих.
За бажання це можна називати «культурними уявленнями».
Я ж називаю це відкритою брехнею, яку люди використовують,
аби виправдати існування такого ставлення та цієї нерівності.
СПРАВЕДЛИВІСТЬ
Лінчування, то була реакція,
расистська реакція
на досягнення чорношкірих.
Іда Б. Веллс подивилася на історії
та докази, що наводилися на виправдання лінчування,
і сказала: «Ні, я зберу власні докази».
Якби люди Півдня, захищаючи беззаконня,
казали про лінчування правду,
у цьому захисті не було б потреби.
Та коли вони свідомо, зловмисно й постійно оббріхують факти,
тоді негр мусить розповісти світові свою частину цієї жахливої історії.
Усі в місті знали мого друга Томмі.
Він мав маленький дім. На заощаджені гроші
він відкрив крамницю з харчами.
Одного дня кольорові й білі хлопчики посварилися під час гри.
Звісно ж, в цю суперечку втягнули кольорових власників крамниці.
Недільна газета вийшла
із моторошними заголовками щодо крамниці.
Газета роздмухувала полум'я расизму,
назвавши крамницю «прихистком злодіїв та бандитів».
Хапайте його!
Крові!
СПРАВУ БАНДИ ЗАКРИЛИ ЗБРОЄЮ, А НЕ МОТУЗКОЮ. ТРЬОХ БУНТАРІВ ЗАСТРЕЛЕНО
МІСЦЕ ЛІНЧУВАННЯ
Вулиці Мемфіса ніколи не бачили кращого, більш чистого чоловіка,
але його вбили без жодних сумнівів,
наче це був якийсь пес.
Це відкрило мені очі на те, чим лінчування було насправді —
приводом позбутися негрів, які досягли багатства, мали власність,
і таким чином залякати цю расу.
ЗАПИСИ ПРО ЛІНЧУВАННЯ
Що далі я вивчала ситуацію, то більше розуміла,
що Південь так і не пережив образи від того,
що негри вже йому не іграшки,
не слуги, не джерело доходу.
У 1892 РОЦІ ЛІНЧУВАЛИ 241 ОСОБУ.
Упродовж цих років понад 10 000 негрів
було холоднокровно вбито,
без дотримання юридичних формальностей ані щодо суду, ані страти.
Ті ж записи свідчать, що за всі ці роки,
за всі ці вбивства,
перед судом постали, були засуджені й страчені лише троє білих.
ЖАХІТТЯ ПІВДНЯ ЗАКОН ЛІНЧА
НА ВСІХ СТУПЕНЯХ РОЗВИТКУ
Дуже часто після моїх лекцій
зацікавлені друзі запитують:
«Чим я можу допомогти?»
Моя відповідь завжди така:
«Розповідайте світові факти».
ЧЕРВОНИЙ ЗАПИС
ТАБЛИЦІ СТАТИСТИКИ ЛІНЧУВАНЬ У США У 1892–1894 Р.Р. ТА ПРИВОДІВ ДО НИХ
СКЛАДЕНІ ІДОЮ Б. ВЕЛЛС, КЛАРК-СТРІТ, 128, ЧИКАГО
Коли йдеться про те, щоб розповісти наші історії,
про те, щоб змусити цю країну подивитися на саму себе без прикрас,
саме вона це почала.
Ми бачимо ті листівки,
де юрби лінчувальників разом з дітьми й дружинами
стоять під тілами чорношкірих,
що висять на деревах,
і розуміємо, що це жахливо.
Але ми маємо змогу це робити
лише тому, що Іда Б. Веллс вирішила,
що того дня, в той час, коли це сталося, їй треба
упевнитися, що ми дізнаємося,
упевнитися, що ми не зможемо відвести погляд.
Ви відчинили двері мого авто,
ви погрожуєте витягти мене з мого ж авто.
Вийти з автомобіля!
-Застосуєте станер? -Аж засвітишся!
На землю! Обличчям вниз!
-Один, два… -Я не становлю загрози…
Мені погрожують.
-Тепер дивіться, друзяки. -Моє життя в небезпеці!
За що? Як мене побачите, то прискіпуєтеся.
Набридло! Годі з мене.
Та він же не реагує.
У нього є пульс?
Та ні! Поглянь на нього, він не реагує.
-Перевір пульс. -Ти серйозно?
Так і буде сидіти з тією штукою на шиї?
У ДЖОРДЖІЇ ПІД ЧАС ПРОБІЖКИ ЗАСТРЕЛИЛИ ЧОРНОШКІРОГО
МИНУЛО ДВА МІСЯЦІ, НІКОГО НЕ ЗААРЕШТОВАНО
БІЛИЙ ЧОЛОВІК-РАСИСТ ЗАСТРЕЛИВ ЧОРНОШКІРОГО СУСІДА
11-РІЧНИЙ ХЛОПЧИК ЗАТЕЛЕФОНУВАВ ДО СЛУЖБИ 911
ПОЛІЦІЯ ЙОГО ЗАСТРЕЛИЛА
ЧОРНОШКІРИХ АМЕРИКАНЦІВ ВБИВАЮТЬ ЗНАЧНО ЧАСТІШЕ, НІЖ БІЛИХ
Насильство поліції — це лінчування.
Насильство з боку держслужбовців над чорношкірими в'язнями —
це лінчування.
Це форма расистського терору,
мета якого — не просто покарати окрему людину,
це послання всім чорношкірим, щоб ми знали своє місце.
Хоча поліція та її методи еволюціонували,
загальна тенденція не змінилася.
РАБИ ОТРИМАЛИ СВОБОДУ!
Щоразу, коли стаються значні зміни на краще,
виникає хвиля протидії.
З'являється стіна верховенства білих з написом:
«Далі ходу немає».
ОБАМА ВБИВАЄ АМЕРИКУ
Відступіть!
Відповіддю на успіх чорношкірих
є покарання.
Це називають по-іншому.
Говорять про проблеми злочинності, проблеми з наркотиками.
Але насправді це спроби
відновити расове домінування за допомоги «порядку» в лапках.
Ця країна має докласти усіх можливих зусиль у боротьбі зі злочинністю.
Закони нашої країни треба поважати.
Необхідно підтримувати порядок.
Друзі, нехай те, що я сьогодні кажу, стане чітким посланням:
хвиля злочинності не буде хвилею, що несе майбутнє
Сполучених Штатів Америки.
Першим обов'язком уряду
є закон і порядок.
Я — єдиний кандидат закону й порядку.
Ви читаєте новини про ускладнення,
бунти в Омасі, чи Клівленді, чи Брукліні, чи в Чикаго, чи ще десь?
Я вважаю їх повстаннями.
-Це повстання? -Саме так.
І не вбачаєте в них нічого поганого?
Я думаю, що ці люди повстають проти системи,
яка щільно замкнула їх у гетто,
експлуатує й пригноблює їх,
а вони не мають задовільних засобів, щоб зламати цю систему.
Ви вдалися до знищення й руйнування,
ви забрали людей,
ви зруйнували їхні системи,
і все це ви назвали «цивілізацією».
А ми, що потерпали від усього цього,
тепер вам кажемо: «Ви — вбивці мрій.
Це ви дикуни.
Так, саме ви завжди були нецивілізованими».
Самі цивілізуйтеся.
Цю націю приваблює видовищність,
приваблює полум'я.
Але ми не звертаємо уваги на підпалювачів.
А підпал — це політика, що ґрунтується на расистських засадах.
ЛИШІТЬ ШКОЛИ ДЛЯ БІЛИХ БІЛИМИ
Відмова в освіті — підпал.
Нерівні можливості щодо житла й працевлаштування — це підпал.
Гіперконтроль районів чорношкірих з боку поліції — це підпал.
Обшуки на вулиці…
Поліція! Ані руш!
Війна з наркотиками…
Масові ув'язнення…
Коли ваші політика, структури й установи,
свідомо пригнічують чорношкірих,
ви свідомо створюєте громади, які можна постійно криміналізувати.
І знову ця тенденція.
Коли ми замислюємося над історією расизму в цій країні,
насправді ми замислюємося над історією влади.
Усе, що в суспільстві робилося,
аби пригнічувати чорношкірих людей цієї країни, було заради
утримання влади.
Біла еліта,
ось у чому їхня вигода —
вони утримують свою владу.
Нас вчать, що влада не є нескінченною,
вона як пиріг.
Що більше маю я, то менше буде у вас. Ви маєте більше — я менше.
Якщо для вас головне — зберегти те, що маєте,
за будь-яку ціну, ви робитимете все, що доведеться.
Будете брехати, ошукувати, красти, вбивати, аби лише не випустити це з рук.
Того, що треба було зробити
відразу після падіння рабства,
реорганізації, переоснащення
концептуальних змін усього суспільства,
щоб надати можливість тим, хто раніше були поневоленими,
стати вільними й рівними,
цієї роботи ніколи не було.
Обережно!
Думаю, білі бояться того, що станеться,
якщо вони поглянуть на себе у дзеркало,
що вони побачать, що впродовж поколінь, упродовж століть,
вони завдавали мук, пригнічували людей з чорною, коричневою, червоною шкірою,
і не знатимуть, що робити з тією історією.
Постане питання: «Що далі?
Тепер, коли ви знаєте, що далі?»
Доведеться думати, чи хочуть вони й далі
так жити.
Головна риса расистів — це заперечення,
постійний пошук способів заперечувати,
що расизм досі існує.
Для того, щоб віднайти спосіб побороти вбудований у систему расизм,
потрібна активна позиція.
І це антирасизм.
ПРАВДА ПРО АНТИРАСИСТСЬКЕ СУСПІЛЬСТВО
Люди постійно думають про те, що втратять від створення
антирасистське суспільство,
а не про те, що вони отримають.
Якщо ви хочете мати ефективну спільноту людей, ефективне суспільство,
наступати на горло частині цієї спільноти,
мабуть, — не найкращий хід.
Я не знаю, як це буде, але знаю, що це можливо.
Бо певна група людей спочатку створила цю систему.
І якщо вони колись змогли створити цю систему,
ми зможемо її скасувати.
Тут йдеться не про позитивне мислення, яке дозволить вам любити сусідів.
Зараз ми говоримо не про це.
Якщо «антирасизм» означає,
що особисто вам люди з іншим кольором шкіри
не неприємні, як це поліпшить моє життя?
Бо особисто вам я не неприємна.
Але якщо ви, добре подумавши, вийдете й скажете:
«Як же так сталося, що наша системна неприязнь до них,
системна зневага до цих людей
зробили їх життя складнішим?»
Тоді, як-то кажуть, це вже діло.
Чорношкірі знають, чого хочуть.
Вони мають уявлення щодо того, якими будуть свобода й визволення.
І зовсім не схоже на утопію.
Це дуже схоже на світ, у якому живуть білі люди.
Світ, у якому білі живуть і в якому не сумніваються.
Я люблю бути чорною.
Щодня хвалю Бога, що зробив мене чорною.
Люблю свого чорного чоловіка, чорну дитину, яка в нас буде.
Я люблю свою чорну сім'ю. І мою чорну сусідку, міс Дженет
Я люблю свою чорну церкву.
Я люблю музику чорних.
Я люблю все, що чорношкірі зробили для Америки,
визнає це Америка, чи ні.
То скажіть мені, що не так з чорношкірими?
А нічого. З чорношкірими все так.
Нічого такого з чорношкірими немає.
Ви ж розумієте, наскільки це абсурдно.
Єдине, що не так з чорношкірими, це те,
що ми думаємо, що з чорношкірими щось не так.
Переклад субтитрів: Сергій Білай