Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei, olen Stan Lee.
Olen Marvel Comicsin supersankarilehtien päätoimittaja.
Sarjakuvat ovat olleet suurta liiketoimintaa viimeiset 25 vuotta,
ja juuri nyt suurempaa kuin koskaan.
Siksi teitä saattaa kiinnostaa, että Marvel Comics -
on tunnustettu markkinajohtaja -
kaikkien nykyisin julkaistavien sarjakuvalehtien kuukausimyynnissä.
Meidän supersankarimme ovat niitä, joita te tai minä olisimme,
jos meillä olisi supervoimia.
Se erottaa ne muista tällä hetkellä julkaistavista supersankareista -
ja näyttää olevan syy siihen, että ne ovat suositumpia kuin muut.
Me kaikki olemme lopputulos siitä, mitä olemme kokeneet,
nähneet, lukeneet ja kuulleet elämässämme.
Kirjoittaessani muistelen menneitä.
Niistä asioista tulee osa tarinaa.
Yritin kerran miettiä uutta supersankaria -
ja näin seinällä kärpäsen.
Ajattelin, että olisipa hienoa, jos sankari pysyisi seinällä -
ja liikkuisi kuin hyönteinen.
Päätin, että halusin jonkun, johon kaikki lukijat voisivat samaistua.
Jos minulla olisi supervoimia, eikö minun siltikin pitäisi miettiä,
mistä saan elantoni tai sitä, pitävätkö seuralaiseni minusta?
Yritin siis kirjoittaa tarinoita, joita itse haluaisin lukea.
SUPERSANKARILLA ONGELMIA?
Ja joskus oli poikettava valtavirrasta.
VANHAN SARJAKUVAN UUSI TULEMINEN
Se vaatii sinnikkyyttä.
Jos omasta mielestään on oikealla tiellä, ei saa luovuttaa.
Pitää vain työstää sitä ja toivoa, että jossain vaiheessa -
joku arvostaa sitä.
AVENGERS MAAILMANENSI-ILTA
Joulukuun 28. päivä vuonna 1922 oli minulle hyvin tärkeä.
Synnyin sinä päivänä -
Manhattanin länsipuolella, 98th Streetin ja West End Avenuen kulmassa.
Nimeni oli Stanley Martin Lieber.
Vanhempani tulivat New Yorkiin Itä-Euroopasta,
ja heistä oli mukava ottaa minusta valokuvia.
Heillä ei ollut kameraa, mutta alueella liikkui kuvaajia.
Se taisi siihen aikaan maksaa lantin.
Heillä oli mukanaan poni, jonka selkään lapsi nostettiin.
Minulla oli useita kuvia itsestäni ponin selässä.
Minulla oli veli, joka oli yhdeksän vuotta minua nuorempi.
Hänen nimensä on Larry, ja hän on hyvä tyyppi,
mutta valitettavasti olin yhdeksän vuotta vanhempi,
joten hänestä ei ollut kaveriksi.
Pidin lukemisesta.
Ehkä synnyin kirja kädessä.
En nimittäin muista aikaa, jolloin en olisi lukenut.
Pidin Sherlock Holmesista, Tarzanista, Hardy-pojista,
Pyöreän pöydän ritareista, Odysseuksesta. Kaikesta, mitä sain käsiini.
Äitini mukaan luin ketsuppipullojen etikettejä,
ellei muuta ollut saatavilla.
Olimme varattomia. Silloin oli lama.
Minä halusin polkupyörän.
Ja viimein vanhempani saivat tarpeeksi rahaa -
ja ostivat minulle kaksipyöräisen.
Ja minusta tuntui, että pääsisin pyörällä minne tahansa.
Olin löytänyt vapauden.
Kävin elokuvissa ja näin valkokankaalla Errol Flynnin.
Hän esitti Robin Hoodia ja kapteeni Bloodia.
Hän oli aina sankari.
Halusin olla Errol Flynn.
Lähdin elokuvateatterista -
ja pyöräilin pitkin George Washington -siltaa,
joka yhdistää Manhattanin ja New Jerseyn.
Sillan ylittäminen oli riemukasta.
Tiesin, että minusta tulisi tärkeä henkilö.
Jälleen on vuorossa jakso Edgar Rice Burrough'n tarinasta -
Tarzan, apinain kuningas.
Ällistyttävä tarina supermiehestä, josta tuli...
Isäni oli hyvä tyyppi, mutta hän ei onnistunut saamaan töitä.
Hän oli leikannut pukuja,
mutta sellaisille ei ilmeisesti ollut kysyntää.
Siksi hän oli useimmiten työtön.
Varhaisimmat muistoni ovat hänestä istumassa kotona -
lukemassa työpaikkailmoituksia lehdestä.
Minun kävi aina sääliksi häntä.
Mahtoi tuntua kauhealta, kun ei voinut ansaita rahaa,
mitä perhe tarvitsi.
Minulle syntyi käsitys, että hyvä, vakituinen työpaikka -
oli suurin voitto, mikä ihmistä saattoi kohdata.
Vain siksi, että isälläni ei ikinä ollut sitä.
Myös siitä syystä aloin tehdä töitä jo varhaisella iällä.
Sain lähettipojan paikan -
toiseksi suurimmalta housuvalmistajalta.
Heillä oli hurjasti myyjiä, ja kun joku halusi lasillisen vettä -
tai piti teroittaa kynä,
he huusivat: "Poika!"
Meistä lähimpänä olevan piti pinkaista juoksuun,
ja olin katkera siitä,
etteivät he vaivautuneet opettelemaan nimeäni.
Noin viikkoa ennen joulua sain lähtöpassit -
ja olin raivoissani.
Ellen olisi saanut potkuja, olisin jäänyt sinne -
ja luonut ehkä uran housualalla. Minulla kävi tuuri.
Syntyi yleinen rynnäkkö. Pankkitalletukset...
Ja Owens vie taas voiton...
Voi ihmiskuntaa...
Kirjoittaminen maistui aina. Muistan olleeni aika tylsä tyyppi.
Minulla oli pieni salkku, jota mielelläni kanniskelin,
kun kävelin kadulla. Halusin, että minua luultiin kirjailijaksi.
Se oli litteä, pieni salkku.
Niihin aikoihin, kun pääsin lukiosta,
setäni työskenteli kustantajalla.
Hän sanoi, että sinne haettiin avustajaa.
Päätin hakea paikkaa ja menin sinne.
Selvisi, että he kustansivat myös sarjakuvia.
Heillä oli julkaisu nimeltä Timely Comics,
ja minut palkattiin käymään asioilla, oikolukemaan,
täyttämään mustepulloja -
ja olemaan avuksi.
Minulla ei ollut aikomusta sarjakuva-alalle,
mutta se oli työ.
Kaksi miestä, Joe Simon ja Jack Kirby,
johtivat osastoa.
Joe Simon oli pomo, ja hän käveli ympäriinsä sikaria tuprutellen -
ja puhui matalalla äänellä. Hän oli mahtava. Pidin hänestä.
Hän oli varsinainen persoona.
Jack istui piirustuspöytänsä ääressä -
ja teki suurimman osan piirroksista.
Kysyin Stanin ikää. Hän sanoi: "17."
JOE SIMONIN ÄÄNI
Otimme hänet töihin sinne. Hän oli tsuppari -
ja kävi hakemassa kahveja.
Saatoin kysyä Jackilta, halusiko hän lisää mustetta.
"Onko sivellin sopiva? Kelpaako kynä?"
Ja hän saattoi huutaa minulle.
Sillä tavoin päivämme kuluivat.
Hän sai Jack Kirbyn suunniltaan.
Hänellä oli pieni piccolohuilu,
jota hän soitti kaiken päivää. Kirby kielsi häntä,
ja Stan vain jatkoi soittamista.
IHMISSOIHTU SEKÄ SUKELTAJA
Lehdet Ihmissoihtu, Sukeltaja, Patriootti,
Angel ja Drax Tuhoaja olivat meidän.
Mutta tärkein hahmo oli Kapteeni Amerikka.
KAPTEENI AMERIKKA
Meihin vaikutti alusta saakka -
suuresti se, mitä maailmassa tapahtui.
Joe Simon ja Jack Kirby keksivät tarinoita Kapteeni Amerikasta -
taistelemassa Hitleriä ja natseja vastaan...
POIS TIELTÄ! ÄLKÄÄ ESTÄKÖ!
...jo ennen kuin Amerikka oli mukana sodassa.
Kapteeni Amerikka syntyi tarpeesta luoda isänmaallinen hahmo...
ÄÄNESSÄ JACK KIRBY
...koska tuolloin vallitsi isänmaallinen kiihko.
Sota eteni, ja sen pilvet kerääntyivät,
joten Kapteeni Amerikan oli aika syntyä.
Tulin mukaan vuonna 1939,
ja porukkaa oli vähän.
Jack Kirby ja Joe eivät ehtineet tehdä kaikkea.
He kysyivät, voisinko auttaa kirjoittamisessa.
Mitäpä 16-vuotias tietäisi? Vastasin: "Tottahan toki."
Kun aloin kirjoittaa sarjakuvia,
tuumin, että voisin tehdä niitä jonkin aikaa, hankkia kokemusta -
ja että vielä joskus olisin maineikas kirjailija -
ja kirjoittaisin suuren amerikkalaisen romaanin.
Olin aina tykännyt sarjakuvista,
mutta en pitänyt sitä "kirjoittamisena".
Sanoin, etten käyttäisi nimeäni tyhmissä sarjakuvissa.
Tuumin, että tarvitsen nimimerkin.
KIRJOITTANUT STAN LEE
Joten otin etunimeni, katkaisin sen kahtia -
ja signeerasin "Stan Lee".
Ensimmäinen kirjoittamani tarina oli -
"Kapteeni Amerikka ja petturin kosto".
TARINA TARINAN TAKANA
Ja kävi niin, että pian olinkin kaikille Stan Lee -
eikä kukaan tuntenut minua Stanley Lieberinä.
Se oli kuin alter egoni.
Ja voittoisa Yankees mylvii!
Jonkin ajan kuluttua Joe ja Jack lähtivät Timely Comicsista,
ja kustantaja silmäili valtavaa imperiumiaan.
Hän näki pojanruipelon, jolla oli yhdessä kädessä luuta -
ja toisessa kirjoituskone.
Hän kysyi, missä muu henkilökunta oli.
Sanoin, ettei muita ole.
Jonkun piti toimittaa lehdet.
Hän pyysi minua tekemään sen, kunnes löytäisi jonkun muun.
Minähän suostuin.
Niin hän lähti etsimään uutta päätoimittajaa,
ja minä olin Stan Lee, virkaa tekevä päätoimittajapoika.
Niin minusta tuli päätoimittaja, ja hän taisi unohtaa palkata ketään,
koska minä jäin siihen virkaan.
Eli 17-vuotiaana hoidin käytännössä koko paikkaa.
Koska sekä kirjoitin että olin päätoimittaja,
minun ei tarvinnut juurikaan tehdä muutoksia.
Sain tarinat siis eteenpäin hyvin nopeasti.
KAIKKI VOITTAJAT
TAISTELU AMERIKAN VOITOSTA!
Japanin raukkamaisen -
ja provosoivattoman sunnuntaisen -
hyökkäyksen jälkeen,
7. joulukuuta vuonna 1941,
sotatila -
on julistettu -
Yhdysvaltojen -
ja Japanin keisarikunnan välille.
Liityin hölmöyttäni vapaaehtoisena.
Se oli velvollisuuteni. Se oli suuri sota. Halusin olla kuin Errol Flynn.
Halusin olla sankari.
Mutta ennen kuin minut lähetettiin ulkomaille,
heille selvisi työni sarjakuvayrityksessä.
Seuraavaksi minut siirrettiinkin -
Astoriaan New Yorkin Queensiin,
missä oli yksikkö,
jossa tehtiin koulutuselokuvia ja ohjekirjoja joukoille.
VAPAUTUS
Hassua, etten tiennyt sitä, ennen kuin sota loppui.
Katsoin vapautuslomaketta, ja ammatiksi oli pantu näytelmäkirjailija.
Heillä oli vaikeuksia kouluttaa talousupseereja kyllin nopeasti.
AMMATTI: NÄYTELMÄKIRJAILIJA
Ulkomaille värvätyt eivät saaneet palkkojaan ajoissa,
koska palkanlaskijoita ei ollut riittävästi.
Minulta kysyttiin, voisinko uudistaa oppikirjat,
jotta koulutusaika lyhenisi.
Uudistin oppikirjat sarjakuvapiirrosten avulla.
Pystyimme lyhentämään talousupseerien koulutusajan -
kuudesta kuukaudesta kuuteen viikkoon.
Silloin minulle valkeni,
että sarjakuvilla voi olla suunnaton vaikutus.
Sen avulla tarinan tai tiedon voi välittää -
nopeammin, selvemmin ja nautittavammin kuin millään muulla tavalla -
elokuvaa lukuun ottamatta.
Armeijan jälkeen palasin sarjakuvayritykseen.
Aloin tehdä sitä, mitä olin tehnyt kaiken aikaa.
Minulla oli serkku, joka teki hattuja.
Eräänä päivänä hän sanoi, että heillä oli töissä malli,
jonka nimi oli Betty.
Hän arveli, että me tytön kanssa pitäisimme toisistamme.
Joten menin sinne,
ja joku avasi oven.
Muistan sen selvästi.
Hän ilmestyi ovelle ja oli...
Hän roikotti sadetakkia -
olkapäällään näin.
Joan avasi oven.
Hän ei ollut se tyttö, joka minun piti tavata.
Mutta hän oli siellä mallina. Ja hän oli...
Hän avasi oven ja sanoi...
Päivää!
Ja hän sanoi:
"Päivää. Minä taidan rakastua sinuun."
Se oli uskomatonta.
Hän puhui kauniilla brittikorostuksella, ja minä olen vannoutunut anglofiili.
Brittikorostus hurmaa minut.
Hän oli upea.
Ajattelin,
että häntä ei saa päästää karkuun.
Rakkautta ensi silmäyksellä.
Yrityksen nimi oli tuolloin Atlas Comics,
ja julkaisimme samaa kuin kaikki muutkin.
Jos länkkärikirjoista tykättiin, julkaisimme niitä tuhatmäärin.
Jos romantiikka upposi,
julkaisimme miljoona rakkausromaania.
Me vain seurasimme trendejä.
Julkaisimme sotatarinoita, rakkauskertomuksia, huumoria -
ja pieniä, hassuja eläintarinoita.
Lehtiä tuli kuin turkin hihasta,
ja teimme sitä vuosia.
Yhdessä vaiheessa suolsimme ulos lähes sata lehteä kuukaudessa.
Lapsena halusin vain vakituisen työn.
MARRASKUU 1947
Ja nyt minulla oli se.
Kirjoittaminen sujui minulta helposti.
Siihen aikaan se oli hauska tapa ansaita rahaa.
Sain palkkaa päätoimittajana, graafikkona ja käsikirjoittajana,
mutta tarinoiden kirjoittajana olin vapaa toimittaja.
Päätoimittajana ostin kaikki omat tarinani.
Vaimoni ja minä törsäsimme.
Kaikki, mikä tuli, myös meni,
ja olin ja olen hyvin rakastunut häneen.
Mitä Joanie halusikin, vastasin:
"Kyllä, kulta. Kirjoitan illalla tarinan, jolla maksamme sen."
Sama päti myös minuun itseeni.
Halusin uuden auton.
Rustasin pari tarinaa, jotka riittivät käsirahaan,
ja kirjoitin uusia sitä mukaa, kun lainaa piti lyhentää.
Kirjoitin tarinoita aina kulloisenkin tarpeen mukaan.
Se oli eräänlainen oravanpyörä. Mutta se sopi meille.
Siihen aikaan sarjakuvat eivät olleet korkeassa kurssissa.
Muistan, että olimme juhlissa, ja joku lähestyi minua kysyen,
mitä teen työkseni.
Välttelin kertomasta ja sanoin olevani kirjailija -
ja kävelin pois, mutta kaveri seurasi minua -
kysyen, mitä kirjoitan.
Saatoin vastata: "Tarinoita nuorisolle."
Jatkoin matkaa. Tyyppi kysyi: "Millaisia tarinoita?"
"Tarinoita lehteen." "Mihin lehteen?"
Jossain vaiheessa jouduin mainitsemaan sarjakuvat,
johon minua kuulustellut tyyppi tokaisi: "Vai niin."
Hän kääntyi kannoillaan ja lähti.
Lukeminen. Mikä mainio asia se olisikaan,
jos ihmiset lukisivat jotain hyödyllistä.
Mutta he eivät lue mitään järkevää,
vaan he lukevat aviorikoksista, seksuaalisista poikkeavuuksista,
kauhusta ja hirveistä rikoksista kertovia tarinoita.
Tuolloin sarjakuvat piti tarkistuttaa -
itsesensuurijärjestössä,
jonka kustantajat olivat perustaneet.
Sen nimi oli sarjakuvaneuvosto.
Kaikki julkaistavat lehdet tuli näyttää heille,
ja he varmistivat, ettei niiden sisältö -
turmelisi Amerikan nuorisoa.
Ihmiset ajattelivat sarjakuvien olevan vain pikkulapsille.
Ja että ne kirjoitettiin ja piirrettiin sitä silmällä pitäen.
Jos tuohon aikaan luki sarjakuvaa -
mistä tahansa supersankarista,
ja sankari käveli kadulla -
päällään värikäs pitkä alusasunsa -
ja hän näkee suuren, mulkosilmäisen hirviön lähestyvän,
olisi käyty tämäntapainen keskustelu:
"Kas, olento toiselta planeetalta."
"Paras napata se, ennen kuin se tuhoaa maailman."
KAPTEENI AMERIKKA
Kustantaja Martin Goodmanilla oli tapana sanoa minulle:
"Muista, Stan. Älä käytä kaksitavuista pidempiä sanoja."
"Ei liikaa vuoropuhelua. Paljon toimintaa."
"Älä välitä luonnehdinnasta."
Olin pian valmis lopettamaan.
Paras elokuva, Poikamiesboksi, Billy Wilder.
Älkää kysykö, mitä maanne voi tehdä teille...
Minusta tuntui aina, että haaskasin aikaani.
Ei haitannut, että ansaitsin elantoni myymällä sarjakuvalehtiä,
mutta toiset rakensivat siltoja ja tekivät lääketieteellisiä tutkimuksia -
ja muuta merkittävää.
Ja minä rustasin tyhmiä, pieniä fantasiatarinoita.
APUA!
KUKA OLEN?
Mietin usein,
kuinka aikuinen mies voi tehdä sarjakuvia.
Ja hänestä tuntui, ettei hän voi jatkaa sitä,
mitä hän piti lasten juttuna.
Sitten sanoin hänelle:
"Mikset luo hahmoja, joista itse pidät?"
"Pahimmassa tapauksessa saat potkut -
ja sinähän haluat lopettaa."
"Kokeile sitä kerran."
MARTIN GOODMAN, NUORI NEROKAS LEHTIKUNINGAS
Martin Goodman oli saanut tietää, että kilpailijamme, DC Comics,
oli julkaissut lehden The Justice League of America.
Se kertoi supersankariporukasta ja menestyi hyvin.
NAPS!
Ja hän kehotti minua tekemään -
supersankareista kertovan lehden.
Tuumin, että nyt pääsisin tekemään sen omalla tavallani.
Menin siis kotiin ja kirjoitin.
Mieleeni juolahti, että voisi olla hauskaa tehdä tarinoita,
joita itse mielelläni lukisin,
eikä sellaisia, jotka on tehty 8-9-vuotiaille.
Jack Kirby oli tuolloin palannut meille.
Kysyin häneltä, eikö olisikin hauskaa, jos hyvät tyypit -
joskus tunaroisivat ja töppäisivät,
kompuroisivat ja päästäisivät pahiksen karkuun.
Eikö olisikin kivaa, jos olisi pahiksia, joihin voisi samaistua -
ja tuntea, että voisi itse toimia samoin,
jos olisi hänen paikallaan?
Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi, nolla.
Tuo oli kaiken alku.
Keksin neljä supersankaria, joita kutsuin Ihmenelosiksi.
Kävi näet niin, että he nousivat avaruusalukseen -
ja altistuivat kosmisille säteille.
Ne kosmiset säteet antoivat heille yli-inhimilliset kyvyt.
Yritin silti pitää sen uskottavana.
Sankari ei ollut täydellinen,
vaan kaltaiseni tavis. Hän puhui liikaa.
Muut tympiintyivät jatkuvasti,
sillä yksi heistä sanoi aina: "Voisitko olla vaiti?"
Sen pakollisen naisen sijaan, joka ei tiedä, kuka sankari oikeasti on,
tämä nainen olikin sankarin kihlattu -
ja hänelläkin oli supervoima, joka veti vertoja muiden supervoimille.
Porukan teini ei halunnut olla supersankari.
Kuten en minäkään olisi teininä halunnut.
Hän halusi käydä treffeillä ja ajaa urheiluautollaan.
Ja neljäs kaveri oli hirviö. Hänelle oli sattunut jotain,
ja hänestä tuli tosi ruma ja uskomattoman vahva.
Hänen hahmonsa toi mukaan sekä sääliä että huumoria.
Hän kinasteli aina muiden kanssa -
ja kiusasi jatkuvasti Ihmissoihtua, joka oli teini,
ja tämä kiusasi takaisin. Siitä syntyi komediaa.
Sen sijaan, että he olisivat asuneet mielikuvituspaikassa -
kuten Metropolis tai Gotham City,
paiskasin heidät keskelle New Yorkia.
Nimittäin tunsin New Yorkin ja osasin kirjoittaa siitä.
Mikseivät he siis voisi asua oikeassa paikassa?
Kerran oivalsin,
että olisi hauskaa, jos he olisivat menettäneet rahansa.
IHMENELOSTEN LOPPU
En usko, että missään sarjakuvassa oli koskaan käynyt niin,
että supersankarit saavat häädön päämajastaan -
vuokrarästien takia.
Yritin pitää kaiken mahdollisimman realistisena,
vaikka se olikin pelkkä supersankarisarjakuva.
IHMENELOSET
Ensimmäisenä tai toisena vuosikymmenenä sarjakuvafirma -
ei saanut ollenkaan ihailijapostia, ja olin varma, että lehdet tehdään -
ja tuhotaan jossain, ja se siitä.
Minä liioittelen.
Ehkä kerran vuodessa joku saattoi kirjoittaa:
"Hei, ostin lehtenne, ja siitä puuttuu niitti."
"Haluan rahat takaisin."
Mutta yhtäkkiä Ihmenelosten aikaan -
saimme postia. Meillä oli lukijoita, joilla oli asiaa.
Meistä kirjoitettiin sanoma- ja aikakauslehdissä,
ja minulta pyydettiin haastatteluja.
Aloin tajuta, että meillä oli aivan uusi lukijakunta.
Tuohon aikaan yrityksen nimi oli Atlas.
Tarvitsimme uuden nimen.
Lehdet eivät olleet samanlaisia kuin aiemmin tekemämme.
Martin ja minä keksimme nimen Marvel.
SARJAKUVAN HIENOIMMAT SYMBOLIT!
Se oli ollut -
ensimmäisen hänen -
tekemänsä sarjakuvalehden nimi,
ja minusta sana oli mainio.
IHMEELLINEN!
Marvel-sanalla pystyi tekemään mitä vain.
Saatoin sanoa: "Muistakaa tehdä siitä ihmeellinen."
Tai: "Tervetuloa sarjakuvien ihmeen aikaan."
Tai "Ihme jatkaa kulkuaan".
Siitä nimestä on vaikka mihin.
Tuolloin kaikki muuttui.
Olin tajunnut, että useimmat ihmiset haluavat -
saada viihdettä ja mielihyvää jostakin.
Sitten tajusin, että se päti myös minuun.
Tajusin, ettei se, mitä teen, olekaan täysin merkityksetöntä.
Ehkä viihde on yksi tärkeimmistä asioista,
sillä maailmassa tapahtuu niin paljon pahaa,
että on hyvä, jos voi hetken viihdyttää.
Sen sijaan, että olisin lopettanut,
päätin, että voisin vaikuttaa asioihin supersankarilehdillä.
Tarinat voisivat olla hauskoja,
ja ne voisi kirjoittaa kunnolla.
Mietin asiaa siltä kannalta,
mitä itse haluaisin tarinalta, jos lukisin kirjaa.
Yksi kirjoista, joita lapsena luin, oli Jekyll ja Hyde.
Halusin ottaa kirjasta sen,
missä mies muuttuu ihmisestä hirviöksi.
Pidin elokuvasta Frankenstein, jossa Karloff näytteli.
Minusta tuntui, että hirviö oli oikeasti mukava.
Ei hän halunnut satuttaa.
Olisi hauskaa, jos tarinassa olisi hirviö,
joka olisikin kiltti, mutta kukaan ei tietäisi sitä.
Muistan Jack Kirbyn kanssa käydyn keskustelun,
jossa sanoin, että aiomme luoda hirviön,
mutta haluan, että piirrät siitä sympaattisen.
Kiltin, komean hirviön, josta lukijat voisivat pitää.
Se kuulosti tyhmältä, mutta Jack onnistui taas.
Hulk on meissä kaikissa.
ÄÄNESSÄ JACK KIRBY
Mielestäni hirviöt eivät ole uhka erityisesti kenellekään.
Siksi heitä säälitään enemmän kuin pelätään.
Minusta tuntui, että hirviöillä oli ongelmia.
Epäinhimillisessä tai ihmisen muodossa hirviöt joutuvat aina -
välikohtaukseen, jossa joku voi loukkaantua.
Jos lukee dramaattista uutista,
huomaa, että hätkähdyttävintä oli se,
että meillä on aina -
jonkinlaisia ongelmia, joita yritämme jatkuvasti ratkaista.
Yksi arvokas elämänoppi, jonka olen saanut,
on, ettei yritä miellyttää vain yhtä joukkoa lukijoista,
koska kukaan ei oikeastaan tunne heitä,
mutta itsensä tuntee.
Yrittäkää miellyttää itseänne.
Noin kävi ainakin meille täällä Marvelilla.
Aloimme kirjoittaa tarinoita, jotka huvittivat meitä.
Mietimme: "Eikö olisikin hauskaa,
jos meillä olisi vihreä hirviö, jonka nimi olisi Hulk?"
Vautsi. Ja me unohdimme ajatella lukijoita.
Unohdimme yleisön.
Meillä alkoi yhtäkkiä olla hauskaa. Taiteilijoilla ja minulla.
Tulin New Yorkiin vuonna 1963.
ÄÄNESSÄ FLO STEINBERG
Kävin työpaikkahaastatteluissa, joista yksi oli Stanin luona.
Hän tarvitsi avustajaa,
eli sihteeriä, jonka ei tarvinnut -
osata kone- tai pikakirjoitusta.
Stan oli aina optimistinen, vaikka myynti ei sujunutkaan.
Jos jollakulla oli ongelmia, hän auttoi aina -
määräajan suhteen, tai kun joku tarvitsi rahaa.
En nähnyt häntä koskaan vihaisena.
Hän ei marissut eikä valittanut.
Jos jokin oli vialla: "Korjataan se".
MAHTAVA FLO!
Työhön kuului ihailijapostin avaaminen -
ja kiitoskorttien lähettäminen lapsille.
Tietenkin kävi niin,
että supersankareista tuli tunnetumpia, ja postin määrä lisääntyi.
Ihmiset uhrasivat aikaansa niiden kirjeiden kirjoittamiseen.
Innostus lisääntyi asteittain, ja siitä syntyi liike.
Lapset olivat kiinnostuneita.
STANIN SAIPPUALAATIKKO
Saimme hurjia määriä kirjeitä.
Stan mietti, pitäisikö perustaa pieni ihailijakerho.
Me perustimme Merry Marvel Marching Societyn.
Sieltä sai pienen kortin,
rintanapin,
ehkä pari tarraa ja pienen levyn.
M.M.M.S HALUAA SINUT!
Heillä oli levy The Merry Marvel Marching Society.
KAIKKIEN AIKOJEN YLLÄTYS!
Hei, te kaikki Marvel-maassa, asento! Tässä puhuu Stan Lee.
Tuskin olette aiemmin kuulleet tällaista levyä,
sillä kuka hoopo tekisi levyn,
jolla esiintyy outoja artisteja.
Eli kaikki on mahdollista.
Kuka sinusta tiskijukan teki, Lee?
Kappas vain, hilpeä Jack Kirby. Sano pari sanaa ihailijoille.
Hyvä on: "Pari sanaa."
Kuulehan, kamu. Huumoripuolesta vastaan minä.
Sinäkö? Olet pyörittänyt samoja vitsejä vuositolkulla.
Hei, Stan. Onko sinulla hetki aikaa?
Mahtavalle avustajallemmeko? Toki. Tervehdi ihailijoita, Flo Steinberg.
Hei, ihailijat. Hauska tutustua.
Mitä täällä hälistään?
Sehän on ujo Steve Ditko.
Hän kuuli, että teet levyä. Hänellä on mikkikammo.
Taasko ulos ikkunasta?
Alan luulla, että hän on Hämähäkkimies.
Kuulutaan, kuulutaan Kuulutaan, kuulutaan
KILJU MARVELIN MUKANA
Iloiseen Marvelin porukkaan
Mukaan tuu, mukaan tuu Mukaan tuu, lauluun juu...
Kerronko teille vähän, koska se voi käydä tylsäksi,
jopa tylsemmäksi kuin tuo äskeinen,
siitä, miten kirjoitamme ja piirrämme käsikirjoituksia.
Alussa minä kirjoitin kaikki tarinat,
ja kun lehtiä alkoi tulla lisää, en pysynyt enää mukana.
Minä kirjoitin käsikirjoitusta vaikka Jack Kirbylle.
Sitten Steve Ditko tuli ja sanoi:
"Hei, Stan. Edellinen työ on valmis, tarvitsen uuden."
Olin epätoivoinen ja sanoin hänelle:
"Annan sinulle tarinan juonen, mene kotiin ja piirrä se -
oman mielesi mukaan. Tuo se minulle,
ja minä lisään vuoropuhelun ja kuvatekstit."
Se alkoi tilapäisapuna,
mutta pian käsitin, että se oli mainio tapa hoitaa homma.
Kun kuvailin toimistossa kohtausta,
ryntäilin ympäriinsä,
ja joku sinne kurkistava saattoi hyvinkin luulla,
että siellä kuvattiin mykkäelokuvaa.
Sitten saapui taiteilija,
ja he alkoivat työstää juonta yhdessä.
He näyttelivät sitä. Stan saattoi hypätä pöydälle -
ja juosta sen ympäri esittäen supersankaria.
Siellä oli aivoriihi ja kova meteli.
Jos puhuin puhelimessa,
jouduin käskemään heitä pitämään pienempää suuta.
Jackista ja minusta oli tullut niin hyvä tiimi,
että saatoimme kehitellä juonta vaikka seuraavasti.
"Tehdään seuraavassa Ihmenelosissa Tohtori Doomista konna."
"Mistä hän ilmestyi? Minne hän viimeksi jäi?"
Vastasin: "Hän hävisi toiseen universumiin."
"Keksi keino tuoda hänet takaisin,
ja hän käy Ihmenelosten kimppuun ja sitten -
tarina voi päättyä hänen pakoonsa -
ja karkaamiseen Sue Stormin kanssa."
Jack hyväksyi sen ja poistui.
Kun hän palasi piirrokset mukanaan,
niissä saattoi olla se juoni -
tai hän oli muuttanut vaikka mitä.
Eli hän ei tiennyt tarkalleen, mitä aioin kirjoittaa -
tai mitä vuorosanoja käyttää.
Enkä minä tiennyt, mitä hän piirsi. Kaikki on lähes kaoottista.
Mutta kun kaikki yhdistettiin, se näytti pysyvän hyvin kasassa,
ja se työskentelytapa sopi meille.
Ei taiteilija eikä kirjoittaja.
Vaan kumpikin yhdessä.
On kyse kuvista ja tarinoista,
ja niiden täydellisen yhdistymisen tulos on hieno sarjakuva.
Mainitun kaltainen tiimityöskentely sai nimen "Marvel-metodi".
Joan ja minä hankimme pienen asunnon New Yorkin 94th Streetiltä.
Asuimme siellä parisen vuotta.
Sitten Joan tuli raskaaksi.
Päätimme, että meidän pitäisi muuttaa vauvan takia taloon,
ja muutimme Long Islandille.
Hankimme pienen talon, johon meillä juuri ja juuri oli varaa.
TUORE ÄITI & JOAN-TYTÄR
Meille syntyi tytär, Joan C. Lee.
Olimme tosi itserakkaita! Annoimme tyttärellemme nimen Joan.
Jos lapsi olisi ollut poika, hänestä olisi tullut Stan.
Itse asiassa saimme toisen lapsen, tytön, joka ei voinut olla Stan,
joten hänestä tuli Jan. Ikävä kyllä hän eli vain muutaman tunnin -
eikä Joan voinut enää saada lapsia,
joten hemmottelimme Joanin pilalle.
Hän taitaa muistuttaa meitä kumpaakin.
Hän on hyvin lahjakas.
ÄÄNESSÄ JOAN LEE
Kahden voimakastahtoisen vanhemman lapsella ei ole helppoa,
vaan vaikeaa, ja me olemme voimakastahtoisia.
Pian tytön nimeksi vakiintui J.C.
Olihan tyttäremme nimi Joan C. Lee.
C tulee Celiasta, ja se oli äitini nimi.
Ja Joanie oli Joan B. Lee.
Vaimoni ja minä olemme hyvin läheiset.
Hän on aivan mahtava. Hän on uskomaton nainen.
Minusta hän on huikean kaunis, fiksu, hurmaava ja hauskaa seuraa.
Kun kävimme tanssimassa, annoin hänen viedä. Hän osasi sen.
Yritin pysyä tahdissa.
Siksi yritin laittaa samoja piirteitä kaikkiin kirjoittamiini naisiin.
Esimerkiksi Mary Jane oli pirtsakka, eloisa, muodikas ja cool.
Ihan kuin vaimoni.
Hän on täydellinen vaimo.
Kirjoittaminen vie paljon aikaa kotona ollessani,
ja Joanie keksii aina tekemistä, mikä on mahtavaa.
Minun ei tarvitse potea syyllisyyttä kirjoittaessani.
Hän on katoavaa lajia. Stanin kaltaisia miehiä ei enää ole.
Hän on uhanalainen laji. Häntä on suojeltava.
Hänellä on suunnattomasti energiaa.
Hän on ehdoton.
Hän ei juopottele eikä tupakoi.
Hän sanoo aina herättyään:
"Luojalle kiitos toimivasta kädestä ja jalasta."
"Elämä on mahtavaa."
Hän on hyväluontoinen.
Mikä on onnistuneen avioliiton salaisuus?
Olemme toistemme parhaat ystävät.
Se, että pitää toisesta.
En tarkoita mitään pusi-pusi-rakkautta.
Nuoret rakastuvat ja luulevat, että päivät vietetään sängyssä.
Ei avioliitto ole sitä. Avioliitto on kuin maatila.
On noustava joka aamu ja työskenneltävä siellä.
Hän on edelleen mahtavin tyyppi, jonka olen tavannut.
Varhaisteinivuodet ovat myllerrystä ja sekasortoa.
Ovatko teini-ikäiset -
nykyisin erilaisia kuin ennen?
Ovat.
PALKINTO: TAPAA FABIAN!
Ovatko nykyteinit parempia vai pahempia kuin aikaisemmat?
Minusta he ovat pahempia.
Elämme aikaa, jossa sukupolvien välinen kuilu on totta.
On olemassa teinien maailma. Aikuiset eivät pidä siitä,
koska eivät halua kuulua siihen.
Kaikki, mikä olisi mahdollista tehdä -
näiden nuorten ihmisten näkökulman esittämiseksi -
ilman vihamielisyyttä ja kunnioittavasti,
olisi varsin hyödyllistä.
Kun olin 17-vuotias,
olin päätoimittaja, graafikko ja käsikirjoittaja,
mutta siihen aikaan teini-ikäisiä ei arvostettu.
Päätin, että minähän muutan sen.
Miten olisi teini-ikäinen, joka on sankari?
Miksei teini-ikäisellä voisi olla supervoimia?
Mahtava ajatus.
Halusin kerrankin -
tehdä sarjakuvan teinistä, joka ei olisi apuri vaan sankari.
Ja haluan tehdä hänestä aidon teinin.
Hän ei ole se, joka pystyy kaikkeen ja jolla ei ole ongelmia.
Mutta minun piti keksiä nimi.
Olin lapsena tykännyt lehdestä nimeltä The Spider.
Ja mielestäni kaikkein dramaattisin oli lehden kansi,
jossa luki: "Hämähäkki: Ihmisten valtias."
Se puhutteli minua, kun olin yhdeksänvuotias.
"Ihmisten valtias. Olisin mielelläni..."
Kukapa ei haluaisi olla ihmisten valtias?
Hänellä oli sormus.
Kun hän veti pahista turpiin, sormuksessa oleva hämähäkkikuvio -
jätti jäljen pahiksen leukaperiin.
Se nimi painui iäksi mieleeni.
Sitten keksin Hämähäkkimiehen.
Marssin Martin Goodmanin pakeille ja kerroin -
ideasta lehdeksi, jonka nimi olisi Spider-Man -
ja joka kertoisi nuoresta, jolla oli paljon ongelmia.
Sillä kertaa Martin ei suostunut siihen, vaan sanoi:
"Sinä hämmästytät minua."
"Ei sankari voi olla teini-ikäinen. Teinistä on vain apuriksi."
"Ja vielä ongelmanuori?"
"Etkö tiedä, mikä supersankari on?"
Hän oli pomo, enkä voinut julkaista Spider-Mania.
Mutta minun oli pakko tehdä sille jotakin.
AIKUISTEN SEIKKAILU
Myöhemmin jouduimme lopettamaan -
lehden nimeltä Amazing Fantasy.
Kun sarjakuvalehti lopetetaan,
kukaan ei välitä, mitä viimeiseen numeroon laitetaan.
ESITTELEMME:
Jotta saisin sen pois mielestäni,
panin Hämähäkkimiehen lehteen ja nimen kanteen.
Kävi tuuri, ettei Martin erottanut minua.
Mutta yritin kasata -
Peter Parker -raukalle mahdollisimman paljon ongelmia.
Sillä useimmilla ihmisillä on ongelmia, jopa iloisimmilla.
Hämähäkkimiehellä on 25 miehen voimat.
Hän liikkuu seinillä ja siirtyy rakennuksesta toiseen verkkonsa avulla,
mutta ei saa lähteä ulos konnan perään,
koska hänen May-tätinsä sanoo: "Siellähän sataa."
"Vilustut vielä. Paras pysyä tänään kotona."
En ollut lukenut supersankareista,
joka halusivat lakata olemasta supersankareita.
Tein hänestä itseään tutkiskelevan.
Hän kyselee: "Miksi toimin näin?"
SUURTEN VOIMIEN MYÖTÄ TULEE MYÖS SUURI VASTUU!
Lehti tuli myyntiin.
Kun myyntiluvut myöhemmin saatiin,
Martin ryntäsi työhuoneeseeni ja sanoi: "Stan!"
"Muistatko sen Hämähäkkimiehen, josta me kumpikin pidimme?"
"Teepä hänestä sarja."
HÄMMÄSTYTTÄVÄ HÄ'MÄHÄKKIMIES
Sen jälkeen tunsin pystyväni mihin vain.
Ympärillä oli aina hyviä taiteilijoita.
Sekä Jack että Steve olivat aivan ainutlaatuisia.
Jackin kuvat olivat käsitteellisesti kuin hyvää, jännittävää elokuvaa.
Jackilla on kyky iskeä visuaalisesti naulan kantaan jokaisella kuvallaan.
Hän ottaa tilanteista kaiken irti.
Hän piirtää aina mukaan jännittävimmät asiat.
Sen vuoksi hänen piirroksensa ovat aina kiehtovia.
Steve Ditko piirsi hahmot monella tapaa päinvastoin kuin Jack.
Steven kuvat tuntuivat hillityiltä,
ja hänellä oli taito kertoa tarina todentuntuisesti.
Jonkin ajan kuluttua unohti lukevansa sarjakuvaa -
ja ajatteli tapahtumien olevan oikeita.
Jack Kirby oli luultavasti kaikkein taitavin sarjakuvataiteilija,
ja alun perin halusin Jackin piirtävän Spider-Mania,
mutta en halunnut Hämähäkkimiehestä sankaria.
Halusin hänestä tyypillisen hissukan,
ja mainitsin siitä Jackille.
Mutta Jack oli tottunut piirtämään muun muassa Kapteeni Amerikkaa.
Kun sain häneltä ensimmäiset sivut, sanoin, että mies näyttää -
liiaksi sankarilta.
Annoinkin sarjiksen Stevelle. Jack ei pahastunut.
Kukaan ei tiennyt, että siitä -
tulisi iso, ja Jackilla oli työn alla muuta.
Steve oli täydellinen hommaan.
Hän teki tyypistä taviksen,
josta tuli sankari ja jolla silti oli ongelmia.
Ja kappas vain, legenda oli syntynyt.
Tässä on erikoisvieraamme, Stan Lee.
Entä Hämähäkkimies? Onko hän tuttu?
Joo.
- Entä Hulk? Tiedättekö hänet? - Joo.
Kumpi on sinun suosikkisi?
Hitsi. Ihan kuin kysyisi vanhemmalta, kuka lapsista on rakkain.
Taidan tykätä kaikista.
Mutta ehkä eniten Hämähäkkimiehestä.
Ja ehkä siksi, koska hän on niin suosittu.
Ovatko sarjakuvissa -
isot, vahvat ja rumat tyypit niitä menestyneimpiä?
Eivät, vaan ne, jotka ovat kaikkein kiinnostavimpia -
ja joihin lukijat pystyvät parhaiten samaistumaan.
Ei sillä ole väliä, onko hahmo ruma vai komea -
tai heikko vai vahva.
Jos hahmossa on jotain, mihin lukija voi tykästyä -
ja mikä saa lukijan välittämään hänestä,
silloin hahmo herättää myötätuntoa.
Miksi supersankareita tarvitaan ja mikä tekee hyvän supersankarin?
Mitä Hämähäkkimies tai Teräsmies tarvitsee?
Tärkeä tekijä on myötätunto.
Lukijan pitää välittää supersankarista.
Olemme yrittäneet Marvelilla -
luoda supersankareista todenmukaisempia,
enemmän lihaa ja verta.
Se valmistelee nuorta lukijaa siihen, että kun hän lähtee -
- ulos maailmaan... - Kiikkumaan seinille.
...hän tajuaa, ettei hänen sankareidensa tarvitse olla täydellisiä.
Kerran Hämähäkkimies sai maksun -
tekemästään työstä Hämähäkkimiehelle osoitettuna sekkinä.
Hän meni lunastamaan sen supersankarin asussaan...
LUNASTAISIN TÄMÄN SEKIN!
...ja virkailija sanoi, ettei voi antaa rahoja, vaan...
"Henkilöpaperit, kiitos."
Ja hän sanoi: "Minulla on Hämähäkkimiehen puku."
Ja virkailija sanoi: "Kuka tahansa voi pukea sen."
Hän ei saanut lunastettua sekkiään.
Halusin, että ne sarjakuvalehdet olisivat ennen kaikkea hauskoja.
Halusin, että kaikki niissä herättäisi lukijoiden huomion...
...ja saisi heidät keskustelemaan.
Halusin tehdä kaikkeni,
että sarjakuvamme erottuisivat muista.
Minä vain pidin hauskaa.
Sanoin ihan kaikkeen: "Hyvä ajatus."
Laitan siihen "Maailman parasta sarjakuvaa".
Kuvailet sitä, mitä kutsut nimellä "Marvel Comicsin villi ihmemaailma".
Millainen maailma se on?
Meistä Marvelin sarjakuvat ovat satuja vanhemmille ihmisille.
Enimmäkseen me parantelemme vanhoja taruja.
Otamme parhaat palat, lisäämme vähän Marvelin taikaa -
ja saamme jotain sanoinkuvaamatonta.
Jack ja minä olimme jo tehneet Hulkin ja Ihmeneloset.
Mietin, miten voisimme panna vielä paremmaksi.
Keksin, että meiltähän puuttui vielä jumala.
Useimmat tiesivät kreikkalaisista ja roomalaisista jumalista,
mutta pohjoismaalaisia ei tunnettu. Joten tuumin...
"UKKONEN MANALASSA!"
...miksi ei pohjoismaalainen?
Minusta Thor oli kaikkein vaikuttavin,
koska hänellä oli taikavasara, ja hän oli voimallisin.
Ja hän oli Ukkosen jumala.
MAHTAVA THOR! TAISTELUN LIEKIT!
Tuumin, että se olisi taas vain lehti,
ja mielestäni Jack on tehnyt Thorista kaikkien aikojen...
...mahtavimman fiktiivisen hahmon.
ÄÄNESSÄ JACK KIRBY
Minulla oli vuosien mittaan ollut mieltymys -
myyttisiin hahmoihin,
ja nyt Stan antoi tilaisuuden piirtää sellaisen.
Minulla ei ollut aikomustakaan pidätellä itseäni.
Ja niin siinä kävi. Siitä maailmasta tuli minulle näyttämö,
ja annoin pohjoismaalaisille hahmoille -
jotain, mitä kukaan ei voinut kuvitella.
Jollain tavalla siitä tuli todella hauskaa,
ja nautin sen tekemisestä.
NOSTAN SITÄ KUIN SE OLISI PAHVIA!
PAKKO PALATA ISÄNI ETEEN!
HALUAN TEHDÄ SEN KUNNIALLA MAKSOI, MITÄ MAKSOI!
Tajusimme itse luovamme oman mytologiamme -
ja omat universumimme.
Keksimme jotain, mistä tuli varsin onnistunutta.
Eli hahmojen ja lehtien päällekkäisyyden.
Se on kuin teatterin repertuaariohjelmisto.
Tiedetään, mihin näyttelijät pystyvät, ja heitä käytetään tarpeen mukaan.
Kun roolihahmot ovat valmiina, sankarit tai konnat,
meidän on helpompi rakentaa tarinoita.
Mutta teemme sen, koska luulen -
lukijoiden nauttivan tutuista asioista.
Lukijat oppivat lopulta tuntemaan hahmot -
ja ovat kiinnostuneita hahmoista. Miksi siis luopua heistä?
Jos joku konna taisteli Ihmenelosia vastaan,
miksei hän voisi kohdata toisenkin sankarimme?
Tai mikseivät sankarimme tapaisi, kuten usein käy,
ja kävisi toistensa sarjakuvissa?
Sillä Marvelin evankeliumin mukaan -
kaikki asuvat samassa maailmassa.
SENSAATIO: "SUEN JA REEDIN HÄÄT!"
MUKANA: MAAILMAN VALTAVIN JOUKKO PUKUHAHMOJA.
HULLUN LAILLA KIRMAILEMASSA JA LOIKKIMASSA TAISTELUISSA!
TÄMÄ ON KOVA JUTTU!
...jopa kolme miljardia dollaria ja 14 000 miestä...
Amerikan mukanaolo käy vaarallisemmaksi.
Meihin Marvelilla vaikutti suuresti se,
mitä tapahtui meitä ympäröivässä maailmassa -
ja Vietnamissa, sekä kaikki muut sen ajan tapahtumat.
Minusta se sota ei ole vain anteeksiantamaton. Se on järjetön.
Sanoisin samalla tavalla. Minusta se on moraaliton sota.
TUOKAA SOTILAAT KOTIIN HETI NUORET SOTAA VASTAAN
Kaikki vastustivat sotaa. Tuon ajan nuoret vihasivat sitä.
JA NIIN SYNTYI UUSI RAUTAMIES. MESTAREIDEN MESTARI!
Meillä on Rautamies-niminen hahmo.
Hänen asunsa on metallia, ja hän on vahva.
Hänen kengänpohjissaan on pienet suihkumoottorit,
joiden avulla hän lentää,
ja hän toimitti aseita Yhdysvaltain armeijalle,
joka soti vietnamilaisia vastaan.
Kuinka siis saada joku tykkäämään moisesta tyypistä?
Teimme hänestä rakastettavan.
Hänellä on heikko sydän, ja hän on loukkaantunut taistelussa.
Ja hän on hyvä tyyppi.
Sankareillamme on monenmoisia puutteita ja virheitä.
He häviävät yhtä usein kuin voittavat taistellessaan konnaa vastaan.
Mutta konnamme ovat hurmaavia. Heihin kiintyy oitis.
Meille selvisi, että konnat ovat yleensä ainakin yhtä suosittuja kuin sankarit.
Heissä on vetovoimaa.
Yritämme antaa heille ymmärrettäviä luonteenpiirteitä -
ja syitä sille, miksi he ovat juuri sellaisia.
Konnista on jopa tullut sankareita.
Pian emme enää tiedä, kuka on sankari ja kuka konna.
Ero on hiuksenhieno.
Ja se on oikea maailma.
Asiat eivät ole mustavalkoisia.
HÄMÄHÄKKIMIES HYVÄN VAI PAHAN PUOLELLA?
Mitä sarjakuville on tapahtunut? Lukijakunta on vanhempaa.
Marvelin sarjakuvia lukevat -
yhtä lailla opiskelijat kuin seitsenvuotiaat.
En usein tartu lehteen, mutta tämä on kiinnostava...
- Niin on. - Antaa hänen kertoa, miksi.
Hän on puolueeton.
SARJAKUVIEN KERÄILIJÄ
Mielestäni jokainen -
voisi innostua siitä, saada siitä jotain -
ja oppia siitä. Se on kuin romaani -
tai vaikka Cecil B. DeMillen elokuva.
Se kertoo tarinan kuvilla.
Miksi siitä on opittava? Eikö sitä voi lukea vain viihteenä?
Onko sitä pakko lukea kuin koulukirjaa?
Eikö voi oppia ja viihtyä samanaikaisesti?
Tajusimme, että lukijamme haluavat viihtyä.
PÄÄTOIMITTAJA
He haluavat uppoutua tarinoihin, eivät saada opetusta.
He eivät halua asiatietoa.
En suosittelisi Teräsmiestä tai Lepakkomiestä 12 vuotta täyttäneille.
Ne sopivat lapsille.
Aikuiset uskovat, etteivät sarjakuvat anna heille mitään arvokasta.
Mutta kyllä ne antavat.
Ei välinettä voi tuomita ulkoasun perusteella.
Mitä paremmin ymmärsin lehtiemme vaikutusvallan,
sitä enemmän yritin ympätä tarinoihin moraalisia opetuksia.
En halua kuulostaa miltään moraalinvartijalta,
mutta minusta meidän piti käsitellä tiettyjä asioita.
Mielestäni on aivan kauheaa...
ODOTUSTILA VALKOISILLE
ODOTUSTILA VÄRILLISILLE
...että niin moni inhoaa...
WC VÄRILLISILLE
...ja vihaa toisia ihmisiä...
EI ROTUJEN SEKOITTAMISTA GEORGIAAN
...vain, koska he ovat erilaisia.
Kirjoitin tarinan nimeltä "Vihanlietsoja".
Se kertoi Ku Klux Klanista.
Se liittyi konnaan, joka kannatti yhden ihmisryhmän -
vihaa toista ihmisryhmää kohtaan.
Toivoin, että lukijamme omaksuisivat sen...
ME VOITAMME LOPPU TERRORILLE
...että kaikkia ihmisiä tulisi kohdella tasavertaisesti.
Yritimme välittää sitä viestiä kaikissa Marvelin lehdissä.
ENNEN KUIN IHMISET RAKASTAVAT TOISIAAN RODUSTA, USKOSTA TAI VÄRISTÄ PIITTAAMATTA,
VIHANLIETSOJA VOI JATKAA! EMME SAA UNOHTAA SITÄ!
Halusin luoda toisen supersankarijoukon -
ja yritin kiihkoilunvastaista teemaa.
Mietin, miten he voisivat saada supervoimansa toisella tavalla.
Ja sitten keksin. Elämässähän esiintyy mutaatioita.
On olemassa viisijalkaisia sammakoita ja muita vastaavia.
Annan heille haluamani voiman ja sanon, että se on mutaatio.
Kutsuin heitä nimellä Ryhmä-X.
Kaikki Ryhmä-X:n sankarit ovat erilaisia kuin keskivertoihmiset.
Ja koska he ovat erilaisia, suuri yleisö vihaa,
vainoaa, hätyyttää ja pelkää heitä.
Yritimme saada jokaiseen lehteemme moraalista opetusta -
juoksentelun ja kahakoinnin oheen.
Meillä on hahmo, jonka nimi on Hopeasurffari.
Hän tulee Maahan toiselta planeetalta.
Jack aloitti sen piirtämisen.
Hopeasurffari filosofoi -
ja sanoo ihmisistä esimerkiksi näin:
"Eivätkö he tajua asuvansa planeetalla, joka on kuin Eedenin puutarha?"
"Miksi he riitelevät ja ovat ahneita?"
"Ja miksi he kiihkoilevat?"
"Mikseivät he rakasta toisiaan -
ja nauti perimästään paratiisista?"
Maailma voisi olla paljon parempi paikka,
jos kohtelisimme toisiamme -
vähän huomaavaisemmin ja kunnioittavammin.
Jos haluaa oikeasti muuttaa ja parantaa asioita,
siihen on heittäydyttävä. On oltava osa sitä muutosta.
"Suuri voima tuo mukanaan suuren vastuun."
Loin Mustan Pantterin Jack Kirbyn kanssa.
ESITTELYSSÄ ILMIÖMÄINEN MUSTA PANTTERI!
Tajusimme, että oli korkea aika luoda musta supersankari.
Onhan olemassa todella paljon mustia amerikkalaisia.
Pidin ajatuksesta Afrikassa asuvasta supersankarista,
joka on älyltään kuin Reed Richards.
Soitin kiittääkseni Marvel Comicsia,
koska vain heidän sarjakuvansa kannattaa rotuerottelun lopettamista.
He tunnustavat sen tosiasian, että rotuja on enemmän kuin yksi.
Miten tämän päivän maailmaan voidaan sijoittaa tarinoita,
joissa ei esiinny kaikenlaisia ihmisiä -
- kaikenlaisissa tilanteissa? - Juuri niin.
Tarinoissa on eri roduista koottu tausta.
Se on epätavallista, koska sitä ei ole nähty -
ennen Marvelin sarjakuvalehtiä.
Yritimme luoda vanhemmille lukijoille tarinoita,
jotka sopisivat myös nuoremmille.
Objektiivisesti ajatellen se on aivan mahdoton tehtävä,
enkä tiedä, miten onnistuimme.
Sain kirjeen terveys-, opetus- ja huoltoministeriöltä Washingtonista.
Siinä luki: "Herra Lee, tiedämme sarjakuvienne vaikutusvallan."
"Huumeet ovat ongelma. Voisitteko tehdä niiden vastaisen tarinan?"
HUUMEIDENVASTAISEN KAMPANJAN TOTEUTTAMINEN
Tein kolmiosaisen sarjan.
Siinä eräs Hämiksen ystävä oli ottanut liikaa jotain ainetta,
ja Hämähäkkimies pelastaa hänet sanoen: "Vain mäntti tekee noin."
Se oli osa isompaa tarinaa.
Eli se ei näyttänyt saarnaamiselta. Se oli vain yksi tapaus tarinassa.
Sarjakuva-alan neuvosto lähetti lehden takaisin ja sanoi:
"Ette voi julkaista tätä. Tämä ei saa hyväksyntäämme."
Kysyin syytä.
He sanoivat, että lainsäätäjän mukaan -
tarinassa ei saa mainita huumeita.
Sanoin: "Emme kehota lapsia käyttämään huumeita."
"Teemana on huumeidenvastaisuus."
"Ei sillä ole väliä. Mainitsitte huumeet."
Sanoin, että terveys-, opetus- ja huoltoministeriö,
hallituksen alainen neuvosto, pyysi meiltä sitä.
"Viis siitä. Huumeita ei saa mainita."
Koska yritimme näyttää asiat sellaisina kuin ne ovat,
jouduimme usein sanaharkkaan tuon neuvoston kanssa.
Mielestäni sen, mitä ihmiset lukevat, tulisi valmistaa -
ja johdattaa heitä astumaan oikeaan maailmaan.
Mielestäni teemme isomman palveluksen nuoremmille lukijoillemme -
näyttämällä, että on parasta tehdä parhaansa ja yrittää olla kiltti.
Menin kustantajamme, Martin Goodmanin luo ja sanoin:
"Martin, tämä on se tarina. Tämän takia tein sen."
"Haluaisin julkaista sen ilman neuvoston hyväksyntää."
Olin tosi ylpeä kustantajastamme, sillä hän sanoi:
"Ehdottomasti, Stan. Anna palaa ja tee se."
Eli kaikki kolme lehteä lähti myyntiin ilman hyväksyntää.
Eikä se ollut maailmanloppu.
STAN, OLEN YLPEÄ SINUSTA.
Saimme kirjeitä seurakunnilta...
OTITTE KANTAA.
...vanhempainyhdistyksiltä.
SARJAKUVAT
Nuoren ihmisen mieli on kuin pesusieni.
Eikä mielestäni mikään ole -
liian rankkaa -
tai liian aikuismaista heidän ymmärrettäväkseen.
He käsittävät paljon enemmän kuin uskommekaan -
ja kykenevät omaksumaan ja oppimaan nopeasti.
Useimmat eivät saa tilaisuutta siihen. Heitä ei haasteta tarpeeksi.
Kun perustimme Marvel Comicsin,
ehdotin, että käyttäisimme yliopistotason sanastoa.
Kaikki sanoivat, että olen kaheli.
"Niinkö?" Arvelin, että lapset...
...tajuaisivat merkityksen lauseesta -
tai heidän pitäisi tarkistaa se sanakirjasta.
Eikä se ollut lainkaan paha asia.
Ehkä vanhemmat lukijat arvostaisivat sitä.
Joten, kumma kyllä, meidän hölmöissä sarjakuvissamme -
saattaa olla lapsille enemmän opittavaa kuin missään muualla.
Olen kävellyt joskus kauaskin, useita kilometrejä,
saadakseni lehden etuajassa, mikä saattaa vaikuttaa hassulta,
mutta jotkut meistä faneista ovat outoja.
Nyt se alkaa. Toinen vuotuinen Mighty Marvel -kokoontuminen.
Minä olen Stan Lee, ja te olette siellä.
Nyt vaikenen ja annan teille tilaisuuden nähdä, mitä tapahtuu.
Aloitamme sillä, että jaan nimikirjoituksia puheeni jälkeen. Näin.
Minne meninkin, ihmiset luulivat tuntevansa minut,
koska he olivat lukeneet sarjakuvia.
Kaikki tervehtivät minua. Ilmapiiri oli lämmin ja ystävällinen.
Sain muutaman äänen yliopistoista edellisissä presidentinvaaleissa.
Se oli hassua. Jotkut nuoret kirjoittivat nimeni.
Taisin saada 23 ääntä.
Se ei ihan riittänyt ykköspallille.
Kuka on lempihahmosi?
Ben Grimm. Möykky.
- Aivan! - Minkä vuoksi?
En tiedä. Persoonan ja sen vuoksi, mitä hänelle tapahtui.
Hänestä tehtiin hirviö. Ilman syytä.
Haukka, Kostajat.
- Haukka? - Niin.
- Rautamies. - Mistä syystä?
Koska pidän siitä, mitä hän tekee. Hän on huikea tyyppi.
Pidän hänestä kirjoitetuista tarinoista ja kaikista keksinnöistä.
Kuka on lempikirjoittajasi?
Stan Lee.
KORKEAMMALLE!
Kuuntelette K100:n keskusteluja, ja vieressäni on hourupää -
nimeltä Stan Lee.
Jokainen sarjakuvien ystävä tuntee tuon nimen,
sillä sinähän taisit luoda Marvel Comicsin.
Sen jälkeen, kun on elävä legenda,
nimi tulee tutuksi. Marvel Comicsin luomisessa -
oli tietenkin apuna useita taiteilijoita.
Hassua, miten kaikilla taiteilijoilla on jokin pieni hankaluus,
jota hänen on vaikea korjata.
Jackilla on tapana piirtää hurjan kapeat nilkat -
miehille ja naisille.
Jouduin varomaan sanojani,
sillä taiteilijamme ovat lahjakkain,
mutta myös maailman temperamentikkain joukko.
Ja olisimme hukassa, jos yksikin heistä jättäisi meidät.
Mutta saan takuulla kuulla kunniani, jos loukkaan ketään heistä.
Voitko kertoa lisää Stevestä, koska huomasin,
että hän on niitä harvoja, joista ei ollut kuvaa -
ensimmäisessä Marvelin vuosikirjassa,
eikä hän ole levyllä, jota jakelit?
- Haluatko kuulla syyn? - Kyllä.
Se on henkilökohtainen. Steve ei halua julkisuutta.
En tiedä syytä.
Steve haluaa töiden puhuvan hänen puolestaan.
Ei sanatarkasti noin,
mutta minusta tuntuu, ettei hän halua -
itse olla julkisuudessa. Hän haluaa,
että hänen tekemänsä työ tunnetaan. Kunnioitamme sitä.
Steve oli valittanut minulle monesti -
Hämähäkkimieheen liittyvistä artikkeleista,
joissa minua kutsuttiin hahmon luojaksi.
Olin aina luullut olevanikin, koska sanoin,
että minulla on idea sarjikseen nimeltä Spider-Man.
MITEN STAN LEE JA STEVE DITKO LOIVAT SPIDER-MANIN!
Steve sanoi, että idea ei merkitse mitään.
Ennen kuin mitään syntyy, se on pelkkä idea.
Tarvittiin hänet piirtämään sarjakuva ja herättämään se henkiin -
tai tekemään siitä kouriintuntuva.
Muutenhan se olisi jäänyt vain ideaksi.
Sanoin hänelle:
"Se, jolla on idea, on hahmon luoja."
Ja hän sanoi: "Ei. Minä piirsin sen."
MITÄPÄ SANOT, POIKA? TEEMME 12 KUVAA PER SIVU.
MINÄ PIIRRÄN, KUN SINÄ HARJOITTELET NIMIKIRJOITUSTASI.
Alussa minulla oli valmiina yksityiskohtainen juoni.
Kerroin sen Stevelle.
Hän piirtäisi sarjakuvan kuten halusi. Kerroin vain pääkohdat.
Hän lisäsi siihen sellaista, mitä en ollut ajatellutkaan.
Sitten sain kuvasivut -
ja lisäsin dialogin, jonka halusin antavan kaikelle -
ja kaikille sen persoonallisuuden, minkä heille halusin.
Steve on luova kaveri. Ja me kaksi -
väittelimme aina, kun keskustelimme juonesta.
Minä halusin yhtä ja hän toista.
Ja vaikka olinkin eri mieltä,
niin se, että hän teki sen eri tavalla, teki siitä hyvän.
Se ei ollut sitä samaa, mitä meidän tallimme aina teki.
Hän tekee kuten haluaa, ja siitä tulee vaikeampaa minulle.
Nautin siitä silti. Saan tarinan takaisin häneltä,
eikä minulla ole aavistustakaan, mistä on kyse,
koska en antanut hänelle pienintäkään vinkkiä.
Hän vain lähti kotiinsa ja teki, mitä halusi.
Sanoin kertovani kaikille, että hän on toinen tekijä.
Se ei ihan riittänyt hänelle.
TARKASTI SUUNNITELLUT JA PIIRTÄNYT STEVE DITKO
Asiasta unelmoinut on mielestäni sen luoja.
Yksi keksii idean ja antaa sen jollekulle piirrettäväksi.
Menetimme juuri taiteilija Steve Ditkon.
Voi kauhistus.
Yhtenä päivänä hän vain soitti ja sanoi lähtevänsä.
Se oli siinä.
Hän oli pidetty taiteilija.
TERVE JA HYVÄSTI, SITKEÄ STEVE DITKO!
Mielestäni onnistuimme löytämään hänelle seuraajan,
ja buuaukset vaihtuvat hurraa-huutoihin.
Steve ja minä olimme hyvä työpari.
Minun mielestäni hän oli täydellinen yhteistyökumppani.
Hänen taiteensa oli mahtavaa.
Hänen tarinantajunsa oli loistava.
Sydämeni murtui, kun Steve lähti meiltä.
Olette tehneet enemmän sarjakuvia kuin kukaan muu.
Olemme suurin.
Hallinta taitaa olla ongelma.
Se on yksi suurimmista. Puhut asiaa.
Minulle olisi mieluisinta tehdä yhtä lehteä,
jota voisin kirjoittaa ja toimittaa.
Valitettavasti teemme massatuotantoa.
Se turhauttaa kaikkia.
Jokainen haluaisi tehdä viikon ajan vain yhtä tarinaa.
Valitettavasti tällainen liiketoiminta ei mahdollista sitä.
Tuotamme kaksi sarjakuvalehteä viikossa. Kuin liukuhihnalta.
Vanhassa Charlie Chaplin -elokuvassa Nykyaika -
oli kohtaus, jossa hän työskenteli liukuhihnalla -
ja käytti kahta jakoavainta,
joilla hänen piti kiristää ruuvit hihnalla.
Hän meni illalla kotiin ja teki edelleen näin.
Joskus meistä tuntuu samalta. Emme edes tiedä, mitä teemme.
Sivuja tulla tupsahtelee ja...
"Oikolue se. Muuta otsikko,
hoida kirjoitus ja viimeistely."
Ja sama jatkuu. Kaksi lehteä päivässä.
Noihin aikoihin jokainen uurasti oman työnsä parissa.
Kaiken hoitaminen aikataulussa loi paineita.
Koska heille ei maksettu paljon sivulta -
ja heidän piti saada valmiiksi monta sivua päivässä,
taiteilijat sanoivat, etteivät he pystyneet -
näyttämään, miten hyviä olivat.
Noihin aikoihin Kirby lähti.
JACK KIRBY JÄTTI ODOTTAMATTA YLLÄTTYNEEN,
MUTTA URHEAN PORUKKAMME.
1970 JACK KIRBY JÄTTI MARVEL COMICSIN.
Meillä on suora yhteys Jack Kirbyyn.
JACK KIRBYN HAASTATTELU 1987
Ja nyt voimme paljastaa yllätysvieraamme.
Kollegasi Stan Leen.
Toivotan Jackille hyvää syntymäpäivää.
Kiitos soitosta, Stanley. Toivottavasti -
olet terve ja pysyt terveenä.
Teen parhaani ja toivotan sinulle sitä samaa. Mitä me yhdessä teimmekin,
eikä sillä ole väliä, kuka teki mitäkin,
siitä väitellään aina.
Mutta aikaansaamamme tuote -
oli enemmän kuin osiensa summa.
Onnistuimme luomaan jotain taianomaista,
kun työskentelimme yhdessä.
En ole katunut sitä, Stanley. Minulle se oli hieno kokemus.
Jos tuote oli hyvä, olen tyytyväinen.
Loppujen lopuksi sillä ei ole merkitystä, kuka mitäkin teki.
Sanon tämän. Minä tein käsikirjoitusten dialogin.
- En halua... - Joka tarinan.
En halua riidellä siitä. Se, mitä haluan...
Voin kertoa, että kirjoitin parit vuorosanat -
- jokaisen ruudun päälle, jonka... - Olen nähnyt ne.
- Niitä ei painettu lehteen. - Kuulehan.
- Puhu totta, Jack. - Minä en...
Luitko koskaan valmiita tarinoita?
Tuskinpa.
Et tainnut lukea yhtään minun tarinaani.
Olit jo piirtämässä uutta tarinaa.
Et koskaan lukenut valmista.
Mitä niissä lukikin, ei...
Minä olin kiinnostunut toiminnasta.
Aivan. Teksti ei ollut sinulle tärkeää.
"Jokainen osaa rustata vuorosanoja, minun kuvani ovat tärkeitä."
Ehkä olet oikeassa, vaikka en ole samaa mieltä.
Ei. Tarkoitan sitä, että yksi ihminen kirjoittaa ja piirtää -
ja tekee stripin. Sen pitäisi olla sama henkilö.
Mielestäni tekijän pitäisi saada tilaisuus -
tehdä se kaikki itse.
Marvelin menestys liittyi siihen,
että hahmot olivat heille tärkeämpiä -
kuin niitä tekevien ihmisten egot.
On hassua, että kun mainitset ego-ongelmat,
pelkään, että niitä alkaa nyt putkahdella.
Kun Jack ja minä teimme stripit, ei ego-ongelmia ollut.
Me vain panimme parastamme.
Nyt ymmärrätte,
miten asiat oikeasti olivat.
VUONNA 1972 STAN NIMITETTIIN KUSTANTAJAKSI -
JA HÄNET VAPAUTETTIIN PÄIVITTÄISISTÄ KIRJOITUSTÖISTÄÄN -
JA PAKOTETTIIN NIMITTÄMÄÄN SEURAAJANSA.
Vieraani ei ole vain vanha ystävä ja työtoveri,
vaan yksi todella lahjakkaista alamme ravistelijoista.
Roy Thomas, Marvel Comicsin emerituspäätoimittaja,
jota parempaa kirjoittajaa ei löydy -
sarjakuva-alalta eikä ehkä muultakaan alalta.
Olit kuin vastaus rukoukseen. Muistatko, sinä...
Otit haltuusi Ihmeneloset. Otit haltuusi Kostajat ja...
- Teit melkein kaikki tarinat. - Useimmat.
Ja ne olivat todella hyviä. Loit oman kannattajakuntasi.
Aloin vihata sinua, kun ihailijat alkoivat pitää sinusta.
Kun minusta tuli kustantaja, en enää juurikaan kirjoittanut.
Kun minä kirjoitin, hallitsin heitä.
Ja he kypsyivät, jos niin tahtoo sanoa,
siten, kuin minä halusin.
Mutta tajusin, että kun lopettaa sarjan kirjoittamisen -
ja toinen kirjoittaja jatkaa, hänen on tehtävä se omalla tavallaan.
Sarjakuvissa seikkailivat aluksi miespuoliset sankarit,
koska tuolloin, vuosia sitten,
ei kukaan edes miettinyt naispuolisia sankareita.
Mutta nyt, kun olen kustantaja,
minulle on selvinnyt, että 10% lukijoistamme on naisia.
Me haluamme kasvattaa tuota joukkoa.
Viime kuukausina ja vuosina -
olemme lisänneet naishahmoja.
Meillä on hahmo, barbaari Red Sonja, joka seikkailee -
esihistoriallisella ajalla.
Hän käyttää miekkaa ja on loistava.
Meillä on Medusa-niminen hahmo. Ja Musta Leski.
Ja meillä on uusi hahmo, Ms. Marvel. Hänestä tulee hitti.
Ensi kertaa siellä työskentelyni aikana -
olin antanut taiteilijoille vapauden tehdä lehdistä -
sellaisia kuin he halusivat.
ANSA TERRORISTILLE
Se on nyt hieman vaikeaa. Kadun vain sitä,
että emme ole yhdessä 24 tuntia vuorokaudessa.
Roy kirjoittaa kotonaan,
ja menetimme osan meillä aiemmin olleesta -
hahmojen hallinnasta.
SARJAKUVIEN SUUNTA ON MUUTTUNUT
Haluan ehkä käyttää tiettyä konnaa ja sanon Roylle,
että haluan Tohtori Mustekalan seuraavaan jaksoon. Roy vastaa:
"Voi Stan. Ei se käy. Tein sen juuri Avengersiin."
Se tekee tästä vähän vaikeaa.
On aikoja, jolloin asiat eivät toimi -
tai yhdisty täydellisesti.
Mutta se on vain hyväksyttävä,
sillä olemme kasvaneet niin paljon.
PUU, JOSSA HÄMÄHÄKKIMIES SYNTYI
Olen saavuttanut joutilaisuuden huipun. Olen nyt kustantaja.
Minut potkaistiin yläkertaan.
Tehtäväni on pitää huolta, että muut kirjoittavat,
mutta kaipaan kirjoittamista.
KASTELKAA, KUN OLEN POISSA STAN
Kustantajan titteli teki minusta oikean liikemiehen.
Halusin aina olla tärkeä tyyppi.
Mutta en ole liikemies.
Minua ei kiinnosta työskennellä numeroiden parissa.
Johtokunta pyysi minulta viisivuotissuunnitelmaa.
Missä olisimme viiden vuoden kuluttua ja millaisen budjetin tarvitsimme?
Mutta kaikki liikeasiat ovat minusta tylsiä.
Joten pidin kustantajan tittelin,
mutta en ollut pelkkä liikemies.
Matkustelin ympäri maata puhumassa Marvel Comicsista.
Kiitos, kulttuurin ystävät.
LEE PUHUU MARVELISTA
Vierailin yliopistoissa, televisio-ohjelmissa -
ja radiossa markkinoimassa Marvelia.
Sarjakuvabisneksen supersankari, Stan Lee.
Minusta sarjakuvalehdet olivat vahvempi kulttuurin väline,
kuin niillä oli tilaisuus todistaa olevansa.
Haluan antaa niille nyt sen tilaisuuden.
Haluan tehdä sarjakuvalehdistä tärkeämpiä kuin ne koskaan ovat olleet.
Se on loppujen lopuksi kuin uskonnollinen ristiretki.
Todellakin.
Olin tuolloin ollut Marvelilla useita vuosia.
Se oli elinikäinen työpaikka, ja olin ansainnut sen.
Meidän pitäisi tehdä näin.
Merkitsin ne kaikki.
Mutta yritys myytiin.
Yksi uuden yrityksen omistajista sanoi:
"Stan, ei hätää. Menestyt entistäkin paremmin."
Kaikkien kanssa tehtiin uudet sopimukset.
Minulle tarjottiin uutta sopimusta.
Elinikäinen vaihtui kahden vuoden määräaikaan,
mikä ei ollut minulle mieluista.
Kun kirjoitin näitä tarinoita, olin aina sitä vastaan,
että olisin hankkinut niiden tekijänoikeudet itselleni.
Tarinat kuuluivat aina yritykselle.
Taloudellisessa mielessä se oli virhe.
Sydämeni särkyi. En voinut asialle juuri mitään.
Tahallisten ja tappavien terrori-iskujen sarja...
On muutoksen aika.
Kyllä! Me pystymme!
Viritetään kamera. Ei anneta nuorukaisen odottaa.
Marvel sopi asiat viimeinkin.
Poistukaa. Eiköhän aloiteta.
Sain emerituspuheenjohtajan tittelin eli arvonimen.
Se ilahdutti minua suuresti.
Ja olkaa hyvä. Kamera! Auto!
Stan!
Onnistuiko?
Suurkiitos, että olit täällä. Tämä on meille suuri ilo.
Anteeksi, että joudut kättelemään ja antamaan nimmareita -
ennen kuin pääset pois täältä.
Mutta kiitos sinulle. Tämä oli meille kunnia.
- Kiitos! Paljon kiitoksia! - Kiitos.
Moni tulee sanomaan:
"Haluan vain kiittää sinua tuottamastasi ilosta."
Olen tehnyt tätä 40-luvulta saakka.
Sarjakuvia tuolloin lukeneet -
muistavat ne ja pitävät niistä edelleen.
Nyt heillä on omia lapsia. Joillakin on lapsenlapsia.
KEVIN FEIGEN ÄÄNI JOHTAJA, MARVEL STUDIOS
Kun mietin 60-luvun alkua Marvelilla -
ja hahmoja, jotka Stan Leen mielikuvitus loi,
Jack Kirbya, Steve Ditkoa ja muita. Se on uskomatonta.
Kun istumme neuvotteluhuoneessa -
ideapalavereissa, huomaan miettiväni,
että olisipa meillä edes viisi prosenttia siitä mielikuvituksesta.
Yritämme vain jäljitellä sitä, missä sarjakuvat onnistuivat -
vuosikymmenien ajan.
Kun aikoinani kirjoitin sarjakuvalehtiä,
toivoin, että niitä ostettaisiin,
jotta en saisi potkuja ja että voisin maksaa vuokrani.
RAUTAMIES
Yhtäkkiä näistä hahmoista on tullut maailmankuuluja.
Niistä tehdään menestyselokuvia,
ja minulla on onni saada niistä cameorooleja.
Poikki. Naiset ja herrat, siinä oli -
Rautamiehen luojan, herra Stan Leen osuus.
Että pääsen työskentelemään luomieni hahmojen kanssa...
Olkaa hyvä.
Supersankareita New Yorkissa? Älkää viitsikö.
Ja se, että niiden ohjaustyö on niin upeaa...
Toimiko se?
Onko hän Kapteeni Amerikka? Odotin pidempää miestä.
- Tekijät ovat ammattilaisia. - Voi itku.
Potkut tulee takuulla.
He kaikki rakastavat hahmoja.
Oletko Tony Stank?
En arvannut, että niistä voisi tulla jotain tällaista.
Mutta, ennen kuin minut tylysti keskeytettiin...
Työskentely luovien ihmisten kanssa,
varsinkin elokuvantekijöiden,
on riemastuttavaa.
Ei!
Kyllä!
Kun sitä miettii, se on valtaisaa.
60-luku oli hauska, mutta nyt maksan siitä.
Ja poikki.
Taidan ottaa nämä,
ja pitää ne täällä turvassa.
Mikä hätänä? Ettekö ole ennen nähneet avaruusalusta?
Olkaa hyvä.
"Luota minuun, tosiuskova."
Olisin hullu, ellen olisi mielissäni.
On ollut mukavaa nähdä maailman oivaltavan sen, mitä Stan teki.
ÄÄNESSÄ ROY THOMAS
Vaikka se vaatikin elokuvat ja TV-ohjelmat.
Maailma joutuu nyt myöntämään,
että ehkä näissä jutuissa onkin jotain.
Taivaan tähden, mitä kuuluu?
Kaiken tämän lähtökohta on siinä, mitä Stan teki -
yhdessä Jackin ja Steven kanssa.
Kaikki, mitä nyt tehdään, löytyy jo sieltä.
Itse asiassa kaikki virtaa lähteestä, joka vapautettiin,
kun Stan, Jack ja Ditko päätyivät yhteen,
ja heistä tuli yhtäkkiä se suurenmoinen kolmikko,
joka loi kokonaisen universumin.
Kukaan heistä ei olisi kyennyt siihen yksin.
Toivottakaamme yhdessä tervetulleeksi herra Stan Lee.
UCLA:N VALMISTUJAISTILAISUUS
Kiitos.
Käytin varsin paljon aikaa -
25-sivuiseen puheeseen, jonka olisin voinut pitää teille.
Kun katsoin sitä, mietin, haluaisinko itse kuulla sen.
Joten revin sen.
Olen tässä nyt puolustuskyvyttömänä -
ja sanottavanani vain tämä.
Jos teillä on idea...
IHMENELOSET
...joka on teistä oikeasti hyvä,
älkää antako kenenkään ääliön estää teitä.
Ei se tarkoita, että jokainen villi ajatus olisi neronleimaus,
mutta jos jokin tuntuu teistä hyvältä,
sellaiselta, että haluaisitte sen merkitsevän teille jotakin,
yrittäkää tehdä se. Sillä parasta jälkeä syntyy vain silloin,
jos tekee sitä, mitä haluaa tehdä,
ja jos sen tekee siten, kuin se omasta mielestä olisi tehtävä.
Ja jos siitä voi tekemisen jälkeen olla ylpeä,
oli se sitten mitä vain,
katsoa sitä ja sanoa: "Tein sen, ja minusta se on hemmetin hyvä."
Se on mahtava tunne.
Haluan toivottaa teille kaikille onnea.
Tehkää oma juttunne. Mitä teettekin, pankaa parastanne.
Se kannattaa.
Korkeammalle!
Tekstitys: Tarja Forss