Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Helló, Stan Lee vagyok,
a Marvel Comics nevű, szuperhősös újságokat kiadó csoport szerkesztője.
A képregénykiadás már 25 éve komoly üzletnek számít,
és még sosem volt akkora, mint manapság.
Ennek tudatában érdekes információ lehet, hogy a Marvel Comics
vezeti az összes
jelenleg megjelenő képregény havi eladásainak listáját.
A szuperhőseink olyan emberek, amilyenek mi is lennénk,
ha lennének szuperképességeink,
és ez különbözteti meg őket a többi kiadó szuperhőseitől,
és úgy tűnik, hogy ez az oka annak is, hogy sokkal népszerűbbek a többieknél.
Mindannyiunkat formál az, amit megtapasztalunk,
látunk, olvasunk vagy hallunk az életünk során.
Ezért amikor írok, eszembe jutnak megtörtént események.
Azok is a történet részeivé válnak.
Az egyik nap egy új szuperhősön gondolkoztam,
amikor megláttam egy legyet a falon,
és arra gondoltam, milyen klassz lenne egy olyan hős, aki a falakhoz tud tapadni,
és úgy mászna rajtuk, mint egy rovar.
Egy olyan karaktert akartam, akivel minden olvasó azonosulni tud.
Ha lennének szuperképességeim, nem kellene továbbra is aggódnom
a megélhetésem miatt, vagy hogy a barátnőim kedveljenek?
Megpróbáltam olyan történeteket írni, amilyeneket én is szívesen olvastam volna...
Egy szuperhős gondokkal?
...és ezért olykor szembementem a trendekkel.
Régi képregények új köntösben
Azt hiszem, fontos szerepet játszik a kitartás.
Ha van egy jó ötleted, nem szabad feladnod.
Dolgoznod kell rajta, remélve, hogy előbb vagy utóbb
valaki felismeri, hogy mit alkottál.
BOSSZÚÁLLÓK VILÁGPREMIER
December 28-a fontos nap volt a számomra az 1922. évben.
Aznap születtem.
Manhattan nyugati oldalán, a 98. utca és a West End Avenue sarkán.
A nevem Stanley Martin Lieber volt.
A szüleim Kelet-Európából jöttek New Yorkba,
és szerettek fényképezni engem.
Nem volt fényképezőgépük, de másnak volt a környéken.
Talán tíz centet kellett fizetni nekik akkoriban.
Volt egy kis pónijuk, amire ráültették a gyerekeket.
Úgyhogy több kép is készült rólam, amin pónin ülök.
Van egy öcsém, aki kilenc évvel fiatalabb nálam.
Larrynek hívják, és nagyszerű fickó,
de sajnos kilenc évvel idősebb voltam,
ezért nehéz volt együtt játszani vele.
Imádtam olvasni.
Már születésemkor is olvastam.
Nem emlékszem olyan időszakra, amikor ne olvastam volna.
Imádtam Sherlock Holmest, Tarzant, a The Hardy Boyst,
Artúr királyt és a lovagjait, az Odüsszeiát, mindent, ami elérhető volt.
Anya azt mondta, a ketchupos üveg címkéjét olvastam,
amikor nem volt más kéznél.
Nem volt pénzünk. Akkor volt a nagy gazdasági válság.
Nem vágytam másra, csak egy biciklire.
A szüleimnek végül sikerült összekaparniuk annyi pénzt,
hogy vegyenek nekem egy kétkerekűt.
Öregem, úgy éreztem, bárhová el tudnék menni azzal a bicajjal.
Szabad voltam.
Moziba jártam, és megnéztem Errol Flynn filmjeit.
Ő játszotta Robin Hoodot meg Blood kapitányt.
Mindig ő volt a hős.
Én akartam lenni Errol Flynn.
Amikor vége volt a filmnek,
áttekertem a George Washington hídon,
ami összeköti Manhattant New Jersey-vel.
Mindig olyan diadalmas érzés volt, amikor átbicikliztem rajta.
Tudtam, hogy fontos ember leszek.
Elhoztuk önöknek Edgar Rice Burroughstól Tarzan, a majomember történetének
egy újabb izgalmas fejezetét.
Egy szuperember meghökkentő krónikája ez, akiből...
Az apám nagyszerű ember volt, de nehezen talált munkát.
Szabász volt,
és látszólag nem volt munka szabászok számára.
Ezért általában munkanélküli volt.
A legkorábbi emlékeimben csak ült otthon,
és az álláshirdetéseket bújta az újságban.
Mindig rettenetesen szántam őt.
Szörnyű érzés lehet, hogy nem tudod megkeresni a pénzt,
amire a családodnak szüksége van.
Számomra úgy tűnt, hogy ha jó, biztos állása van valakinek,
az a legnagyobb siker, amit csak elérhet,
de csak azért, mert az apámnak sosem volt.
Ez az egyik oka, hogy már fiatalon elkezdtem dolgozni.
Irodasegédként kaptam állást
a második legnagyobb nadrággyártónál.
Több millió értékesítőjük volt, és ha valaki kért egy pohár vizet,
vagy ki kellett hegyezni a ceruzájukat,
csak kiáltottak, hogy "fiú!",
és amelyikünk a legközelebb volt, már rohant is oda,
és nagyon zokon vettem,
hogy egyikük sem vette a fáradságot, hogy megjegyezze a nevemet.
A karácsony előtti héten közölték, hogy elküldenek,
és nagyon pipa lettem.
De ha nem rúgtak volna ki, lehet, hogy ott maradok,
és egész életemben nadrágokkal foglalkozom. Szerencsém volt.
Általános roham volt. A bankbetétek...
És Owens megint nyer...
Ó, az emberiség...
Mindig szórakoztatott az írás. Emlékszem, érzelgős srác voltam.
Volt egy kis aktatáskám, amit imádtam magammal vinni,
amikor az utcán sétáltam, hogy az emberek azt higgyék, író vagyok.
Egy kis, vékony aktatáska.
Volt egy nagybátyám, és amikor leérettségiztem,
egy kiadónál dolgozott,
és azt mondta, asszisztenst keresnek.
Gondoltam, jelentkezem. Úgyhogy elmentem a céghez,
és megtudtam, hogy képregényeket is adnak ki.
Volt egy leányvállalatuk, a Timely Comics,
ahová felvettek mindenesnek. Lektoráltam,
tintát cseréltem, csináltam mindent.
STAN LEE HARMADIK ASSZISZTENS
Nem szándékoztam képregényekkel foglalkozni,
de legalább volt munkám.
Két férfi, Joe Simon és Jack Kirby
vezette az egészet.
Joe Simon volt a főnök, aki mindig egy nagy szivart szívott,
és nagyon mély hangja volt. Remek ember volt, kedveltem.
Volt egy karaktere.
Jack pedig mindig a rajztábla fölött görnyedt,
és ő készítette a legtöbb rajzot.
Megkérdeztem Stant, hány éves. Azt mondta, 17.
Joe Simon hangja
Úgyhogy adtunk neki munkát. Ő volt a kifutófiú.
Ő hozott nekünk kávét.
Folyton kérdezgettem Jacket, hogy jól van-e, nem kell-e még tinta,
jó-e az ecset, jó-e a ceruza.
Ő meg kiabált velem egy ideig.
Így teltek a napjaink.
Az őrületbe kergette Jack Kirbyt.
Volt egy kis hangszere. Azt hiszem, egy pikolója.
Folyton azon játszott. Kirby meg ráripakodott, hogy hallgasson.
De Stan csak játszott tovább.
AZ EMBERI FÁKLYA valamint A TORPEDÓ
Olyan hőseink voltak, mint az Emberi Fáklya, a Torpedó,
a Hazafi, az Angyal és a Pusztító.
De a legfontosabb karakterünk Amerika Kapitány volt.
AMERIKA KAPITÁNY
Már a kezdetektől fogva nagy hatással volt ránk az,
ami a világban történt körülöttünk.
Joe Simon és Jack Kirby olyan történeteket írt, amikben a Kapitány
Hitler és a nácik ellen harcol már azelőtt...
FÉLRE! NE ÁLLJATOK AZ UTUNKBA!
...hogy Amerika belépett volna a háborúba.
Amerika Kapitányt a hazafias karakter iránti vágy alkotta...
Jack Kirby hangja
...mert akkoriban a hazafiasság nagyon fontos volt.
Közeledett a háború, gyülekeztek a háborús fellegek,
és ezért született meg Amerika Kapitány.
Én 1939-ben csatlakoztam,
és olyan kicsi volt a kiadó,
hogy Jack Kirby és Joe nem bírta az iramot a sztorikkal.
Megkérdezték, hogy nem segítenék-e az írásban.
Mit tud 16 évesen az ember? Azt mondtam: "Persze, segíthetek."
Amikor elkezdtem képregényeket írni,
arra gondoltam, hogy csak egy rövid ideig csinálom majd, tapasztalatot gyűjtök,
és egy nap majd sikeres író leszek,
és talán megírok egy nagy amerikai regényt.
Mindig is szerettem a képregényeket,
de a képregényírást nem tartottam igazi írásnak.
Azt gondoltam: "Nem adom a nevem ezekhez az ostobaságokhoz."
Szükségem volt egy álnévre.
Írta: Stan Lee
Úgyhogy fogtam a keresztnevem, kettészedtem,
és Stan Leeként írtam alá őket.
Az első történet címe, amit én írtam,
"Amerika Kapitány és az áruló bosszúja" volt.
A BORÍTÓ mögötti TÖRTÉNET
És azt követően mindenki Stan Leeként ismert,
és senki sem ismert már Stanley Lieberként.
Olyan volt, mint egy alteregó.
Írta: Stan Lee
ORSON WELLES ARANYPOLGÁR
A bajnok Yankees diadalmas kiáltása!
Egy idő után Joe és Jack otthagyta a Timely Comicsot.
A kiadó ekkor körbenézett a hatalmas birodalmában,
és meglátott egy sovány gyereket az egyik kezében seprűvel,
a másikban írógéppel.
Megkérdezte: "Hol van a többi emberem?"
Mire én: "Csak én vagyok."
Azt mondta: "Szükségünk van egy szerkesztőre.
"Stan, tartanád a frontot, amíg találok valaki mást?"
Azt feleltem: "Jó, vállalom."
Aztán elment, hogy keressen egy másik szerkesztőt a kinti világban,
belőlem pedig Stan Lee, ideiglenes szerkesztő srác lett.
Így lett belőlem szerkesztő, és szerintem elfelejtett felvenni mást,
mert én is maradtam a szerkesztő.
Vagyis 17 évesen én vezettem a helyet.
És mivel én voltam az író és a szerkesztő is,
nem volt min változtatnom.
Úgyhogy nagyon gyorsan haladtam a történetekkel.
GYŐZTESEK
HÁBORÚ HARC AZ AMERIKAI GYŐZELEMÉRT!
Az indokolatlan
és gyáva támadás miatt,
amit Japán vasárnap elkövetett,
1941. december 7-én
hadiállapot
lépett érvénybe
Az Egyesült Államok
és a Japán Birodalom között.
Hülye voltam, és önként jelentkeztem.
Kötelességemnek éreztem. Nagy háború volt. És olyan akartam lenni, mint Errol Flynn.
Hős akartam lenni.
De mielőtt a tengerentúlra küldhettek volna,
megtudták, hogy egy képregénykiadónál dolgozom.
A következő pillanatban már át is helyeztek
a New York-i Queensbe, Astoriába,
ahol volt egy filmstáb,
akik kiképzőfilmeket és oktatókönyveket készítettek a csapatoknak.
LESZERELÉS
Vicces volt. Csak a háború után tudtam meg.
Megnéztem a leszerelési papíromat, és azt írták rá, drámaíró vagyok.
Problémát jelentett a pénzügyi tisztek gyors kiképzése.
KATONAI FOGLALKOZÁS Drámaíró
Az emberek a tengerentúlon nem kaptak időben fizetést,
mert nem volt elég bérszámfejtő, hogy kifizessék őket.
Megkértek, hogy írjam át a pénzügyi tankönyveket,
hogy gyorsabb legyen a képzési időszak.
Képregénycsíkokkal írtam újra a tankönyvet.
Sikerült a pénzügyi tisztek képzési idejét
hat hónapról hat hétre csökkenteni.
Ekkor jöttem rá,
hogy a képregényeknek hatalmas hatásuk lehet.
Sokkal gyorsabban, érthetőbben és élvezetesebben
adhatunk át velük egy történetet, mint bármi mással
a filmeket leszámítva.
A háború után visszatértem a képregénykiadóhoz.
Folytattam azt, amit azelőtt is csináltam.
Volt egy unokatestvérem, aki kalapokkal foglalkozott.
Egy nap azt mondta, van egy kalapmodell
egy Betty nevű helyen.
Azt mondta, szerinte tetszene nekem, és talán én is neki.
Úgyhogy elmentem arra a kalapmodelles helyre,
és valaki kinyitotta az ajtót.
Tisztán emlékszem rá.
Odajött az ajtóhoz, és...
Az esőkabátja
át volt dobva a vállán.
Joan nyitotta ki az ajtót.
Nem ő volt az a lány, akivel találkoznom kellett volna.
De ő volt ott a fő modell, és...
Kinyitotta az ajtót, és azt mondta:
"Jó napot!"
Ő meg azt mondta:
"Jó napot, azt hiszem, magába fogok szeretni."
Alig hittem el.
Gyönyörű, angol akcentusa volt, én meg hatalmas anglofil vagyok.
Az angol akcentus levesz a lábamról.
Gyönyörű nő volt.
Azt gondoltam:
"Őt nem engedhetem el."
Tényleg első látásra belé szerettem.
Akkoriban Atlas Comics néven futott a cég,
és ugyanazt adtuk ki, amit mások is.
Ha a western volt a népszerű, kiadtunk vagy ezer westernt.
Ha a romantikus füzetek,
akkor kiadtunk belőlük egymilliót, és így tovább.
Csak követtük a trendeket.
Voltak háborús, romantikus és humoros történeteink,
meg képregények vicces kis állatokkal.
Ontottuk magunkból az újságokat,
és évekig csináltuk ezt.
Volt olyan időszak, amikor egy hónapban száz magazint is kiadtunk.
Gyerekként nem akartam mást, csak egy biztos állást...
...és végre szereztem egyet.
Könnyen ment nekem az írás.
A korai időszakban egy szórakoztató módja volt a pénzkeresésnek.
Fizettek nekem szerkesztőként, művészeti vezetőként és vezető íróként,
de minden történetért, amit megírtam, szabadúszóként fizettek.
Vagyis szerkesztőként megvettem a történeteimet.
A feleségemmel kicsit extravagánsak voltunk.
Feléltük azt, amit megkerestem,
és szerelmes voltam belé, még most is az vagyok.
Úgyhogy ha Joanie akart valamit,
azt mondtam: "Jó, drágám, este írok valamit, hogy kifizessük."
De nem csak miatta, magam miatt is írtam.
Új kocsit akarok.
Írok pár történetet, ami elég lesz az előlegre,
és majd írok még valamit, ha fizetni kell a részleteket.
Azért írtam, hogy lépést tartsak azzal, amit csináltunk.
A róka fogta csuka esete volt, de imádtunk így élni.
Akkoriban nem tartották sokra a képregényeket.
Emlékszem, amikor elmentünk egy partira, és valaki megkérdezte,
hogy mivel foglalkozom,
próbáltam hárítani. Azt mondtam, író vagyok,
és továbbálltam, de volt, hogy követtek,
és megkérdezték, miket írok.
Olyankor azt mondtam, történeteket fiataloknak.
Ha megint odébbálltam, követtek, hogy: "Milyen történeteket?"
"Történeteket magazinokba." "Milyen magazinokba?"
Egy idő után el kellett mondanom, hogy képregényeket írok,
és olyankor a faggatózó személy azt mondta: "Ó, értem.",
majd sarkon fordult, és faképnél hagyott.
Olvasás. Milyen csodálatos időtöltés lenne,
ha valami hasznosat olvasnának.
De nem építő jellegű könyveket olvasnak,
hanem házasságtörésről, szexuális perverziókról,
horrorról és a legocsmányabb bűntényekről szóló történeteket.
Akkoriban a képregényeket el kellett küldeni
egy öncenzúrázó szervezetnek,
amit a kiadók hoztak létre.
Úgy hívták: Comics Code Authority.
Minden füzetet be kellett mutatnunk nekik, amit csak kiadtunk,
hogy meggyőződjenek róla, hogy nincs bennük semmi,
ami ártana az amerikai ifjúságnak.
Az emberek úgy gondolták, a képregények csak gyerekeknek valók.
És hogy ezt szem előtt tartva írták és rajzolták őket.
Akkoriban, ha beleolvastunk egy füzetbe,
legyen szó bármelyik szuperhősről,
aki épp az utcán sétált
a színes hosszú alsógatyás jelmezében,
és meglátott egy nagy, gülüszemű szörnyet, aki felé tartott,
akkor valami ahhoz hasonlót mondott,
hogy: "Egy lény egy másik bolygóról!
"Jobb, ha elkapom, mielőtt elpusztítja a világot."
AMERIKA KAPITÁNY
A kiadóm, Martin Goodman mindig azt mondta:
"Ne feledd, Stan, ne használj két szótagnál hosszabb szavakat!
"Ne legyen túl sok párbeszéd! Inkább akcióból legyen sok!
"Ne törődj a szereplők jellemzésével!"
Egy idő után már ki akartam szállni.
A GÉPEMBEREK!
A legjobb film díját a Legénylakás kapja, Billy Wilder rendezésében.
Ne azt kérdezzék, mit tehet önökért a hazájuk...
Mindig úgy éreztem, hogy az időmet vesztegetem.
Jól éreztem magam, mert megéltem abból, hogy képregényeket adtam el,
de mások hidakat építettek meg orvosi kutatásokat folytattak,
olyasmiket csináltak, amik számítottak.
Én meg ostoba kis kitalált történeteket írtam.
SEGÍTSÉG!
KI VAGYOK?
Mindig azon gondolkoztam,
hogy foglalkozhat egy felnőtt képregényekkel?
És úgy érezte, hogy nem folytathatja így tovább.
Gyerekesnek érezte, amit csinál.
És akkor azt mondtam neki:
"Miért nem találsz ki olyan karaktereket, akik tetszenek neked?"
"Legfeljebb kirúgnak,
"és amúgy is fel akarsz mondani.
"Add ki magadból!"
MARTIN GOODMAN, AZ IFJÚ, ZSENIÁLIS MAGAZINKIRÁLY
Martin Goodman megtudta, hogy a versenytársunk,
a DC Comics kiadta Az Amerikai Igazság Ligája című füzetet.
Egy szuperhőscsapatról szól, és nagyon népszerű volt.
CSATT!
Azt mondta nekem: "Stan, miért nem írsz
"egy szuperhőscsapatról?"
Gondoltam, itt az alkalom, hogy kedvem szerint csináljam.
Hazamentem, és írni kezdtem.
Arra gondoltam, jó móka lenne olyan történeteket írni,
amiket én is szívesen olvasnék,
ahelyett, hogy nyolc- vagy kilencéveseknek írok.
Akkora Jack Kirby már visszatért.
Azt mondtam neki: "Jack, nem lenne klassz, ha a jófiúk
"alkalmanként pofára esnének vagy néha hibáznának?
"Megbotlanak az utolsó pillanatban, és a rosszfiú meglóg.
"Vagy nem lenne klassz, ha azonosulni tudnánk a gonosztevőkkel,
"és azt gondolnánk, hogy talán mi is ugyanezt tettük volna
"hasonló helyzetben?"
Öt, négy, három, kettő, egy, nulla.
Ez volt mindennek a kezdete.
Kitaláltam négy hőst, a Fantasztikus Négyest.
Egy űrhajóval kirepültek az űrbe,
és kozmikus sugárzás érte őket,
amitől emberfeletti képességeik lettek.
De próbáltam reálisan ábrázolni a dolgot.
A hős nem egy tökéletes ember,
hanem egy egyszerű alak, mint én. Túl sokat beszél.
Mindig untatott másokat,
és egy másik fickó mindig azt mondta neki: "Befognád?"
És a kötelező női szereplő helyett, aki nem tudja, hogy ki valójában a hős,
a menyasszonyát írtam bele a történetbe,
akinek szintén voltak képességei, ugyanolyan jók, mint bárki máséi.
A tinédzser a csapatban nem akart szuperhős lenni.
Én is ilyen lettem volna tinédzserként.
Ő csajozni akart, meg a sportkocsijával száguldozni.
A negyedik pedig egy szörny volt. Történt vele valami,
amitől nagyon ronda és hihetetlenül erős lett.
Őt használtam a pátoszhoz és humorhoz is.
Mindig vitatkozott a többiekkel,
és folyton ugratta az Emberi Fáklyát, aki tinédzser volt,
és szintén ugratta őt. Rengeteg humoros pillanat született ebből.
És ahelyett, hogy egy kitalált helyen éltek volna,
mint Metropolis vagy Gotham City,
New Yorkba helyeztem őket.
Mert ismertem New York Cityt. Tudtam írni New York Cityről,
és gondoltam, miért ne élhetnének létező helyen?
Aztán egy nap eszembe jutott,
hogy vicces lenne, ha elvesztenék minden pénzüket.
A FANTASZTIKUS NÉGYES VÉGE!
Azt hiszem, addig még nem fordult elő képregényekben,
hogy egy szuperhőscsapatot kitettek a főhadiszállásukról,
mert nem tudták fizetni a lakbért.
Próbáltam mindent reálisan ábrázolni,
akkor is, ha csak egy szuperhősképregény volt.
A Fantasztikus Négyes
Az első egy-két évtizedben a képregénykiadónál
sosem kaptunk rajongói leveleket. Biztosra vettem, hogy a füzeteket
a megjelenésük után bezúzzák, és ezzel vége az egésznek.
Most túlzok.
Úgy évente egyszer kaptunk egy levelet, amiben az állt:
"Megvettem az egyik újságukat, és hiányzik egy kapocs.
"Kérem vissza a pénzem!"
De a Fantasztikus Négyes miatt
kaptunk igazi leveleket is. Voltak olvasóink mondanivalóval.
A jó tényleg győz
Cikkeket írtak rólunk újságokban és magazinokban,
és interjúkat akartak készíteni velem.
Kezdtem rájönni, hogy van egy új közönségünk.
Akkoriban a cég neve Atlas volt.
Azt mondtam, kell egy új név,
mert már nem ugyanazt csináljuk, mint régen.
Martinnal kitaláltuk a Marvel nevet.
A KÉPREGÉNYEK LEGNAGYOBB SZIMBÓLUMAI
Az volt a címe
az első képregénynek, amin valaha dolgozott,
én pedig remek szónak tartottam.
CSODÁLATOS!
Annyi mindent lehet csinálni a "Marvel" szóval.
Ilyen szövegeket írtam, hogy: "Ne feledjétek, én a Marvelt kérem!"
Vagy: "Köszöntünk a képregények Marvel-korában!"
Vagy: "A Marvel nem áll meg."
Ebben a névben rengeteg lehetőség rejlik.
Akkor kezdett minden megváltozni.
Kezdtem rájönni, hogy a legtöbb ember számára a legfontosabb,
hogy szórakozzanak, hogy örömüket leljék valamiben.
És arra is rájöttem, hogy ez rám is igaz.
Arra gondoltam, hogy talán mégsem felesleges, amit csinálok.
Lehet, hogy a szórakozás az egyik legfontosabb dolog,
mert olyan sok rossz történik a világban,
hogy ha legalább egy ideig tudunk szórakoztatni valakit, az már jó.
Úgyhogy ahelyett, hogy felmondtam volna,
úgy döntöttem, hogy szuperhősös képregényekkel fogok nagyot alkotni.
Azt gondoltam, elszórakozhatok vele,
és írhatok rendesen is.
Mindig elgondolkoztam,
hogy milyen könyvet szeretnék olvasni.
Gyerekkoromban az egyik könyv, amit olvastam, a Jekyll és Hyde volt.
Át akartam emelni a Jekyll és Hyde-ból azt,
hogy hétköznapi emberből szörnnyé tud változni.
És szerettem a Frankenstein filmet is, a régit, Karloff-fal.
Mindig úgy éreztem, hogy a teremtmény a jófiú.
Senkinek sem akart ártani.
Arra gondoltam, jó lenne egy szörny,
aki valójában jófiú, de senki sem tudja.
És emlékszem a beszélgetésemre Jack Kirbyvel,
amikor azt mondtam: "Jack, kitalálunk egy szörnyet,
"de azt akarom, hogy szimpatikus szörnyet rajzolj.
"Egy jóképű szörnyet, akit kedvelhet az olvasó."
És ahogy kimondtam, rájöttem, hogy milyen hülyén hangzik, de Jack sikerrel járt.
Hulk mindannyiukban ott van.
Jack Kirby hangja
Nem hiszem hogy a szörnyek bárkire is összpontosítanának.
Ezért gondolom, hogy inkább szánják őket, mint hogy félnének tőlük.
Úgy éreztem, hogy a szörnyeknek gondjaik vannak.
A szörnyek, akár emberi alakot vesznek fel, akár nem, elkerülhetetlenül
belekeverednek valamiféle konfliktusba, amiben bárkinek baja eshet.
Ha olvasunk egy drámai hírt,
azt találjuk, hogy a legdrámaibb rész az volt benne,
hogy egy emberi lényben
van valamiféle probléma, amit folyamatosan próbálunk megoldani.
AZ ÖRÖK NYUGTALAN
Az egyik legnagyobb lecke, amit megtanultam az élettől,
az az, hogy ne próbáljak meg a közönség egy bizonyos részének a kedvében járni,
mert senki sem ismeri őket igazán,
magamat viszont ismerem.
Próbálj a saját kedvedben járni!
A Marvelnél ezt tettük.
Olyan történeteket kezdtünk írni, amik szórakoztattak minket.
Elkezdtünk ötletelni, hogy klassz lenne,
ha lenne egy zöld bőrű szörny, akit Hulknak hívnánk.
És megfeledkeztünk a közönségről.
Megfeledkeztünk a publikumról.
Hirtelen elkezdtünk szórakozni. A rajzoló és én.
Én '63-ban jöttem New Yorkba.
Flo Steinberg hangja
Elmentem állásinterjúkra, és az egyik Stannel volt.
Szüksége volt egy mindenes lányra, vagyis egy titkárnőre...
A fenséges FLO STEINBERG Titkárnő, Mindenes
...aki nem tudott gépelni vagy gyorsírni.
Stan mindig vidám ember volt, akkor is, ha nem voltak jók az eladások.
Ha valaki bajban volt, mindig segített rajta.
Ha szorította a határidő, vagy pénz kellett neki.
Sosem láttam dühösnek.
Nem nyafogott, nem panaszkodott.
Ha valamivel baj volt, azt mondta: "Javítsuk meg!"
Fenséges FLO!
A munkám része volt a rajongói levelek felbontása,
és aztán kis kártyák készítése, amiket elküldtünk a gyerekeknek.
Aztán persze,
ahogy a szuperhősök egyre népszerűbbek lettek, több levelet kaptunk.
Az emberek időt áldoztak arra, hogy levelet írjanak.
Fokozatosan alakult ki, hogy ekkora lett az érdeklődés.
A srácokat érdekelték a képregények.
STAN SZÓSZÉKE
Rengeteg levelet kaptunk.
Stan felvetette, hogy lehetne rajongói klubunk.
Ezért elindítottuk a Merry Marvel Marching Societyt.
Kaptak egy kis kártyát, egy gombot...
A MERRY MARVEL MARCHING SOCIETY TAGJA
...talán matricákat meg egy kis lemezt.
AZ M.M.M.S. TÉGED AKAR!
Kaptak egy lemezt a Merry Marvel Marching Societytől.
MINDEN IDŐK LEGNAGYOBB MEGLEPETÉSE!
Figyelem mindenkinek Marvel-földön! Itt Stan Lee beszél.
Bizonyára sosem hallottatok még ilyen felvételt.
Senki sem elég őrült, hogy ilyet készítsen
egy rakás formabontó rajzolóval,
úgyhogy bármi megtörténhet.
Ki tett meg téged DJ-nek, Lee?
Lám, a jófej Jack Kirby! Mondj pár szót a rajongóknak, Jackson!
Rendben, pár szó.
Nézd, öregem, itt én gondoskodom a humorról.
Te? Évek óta ugyanazokat a poénokat sütöd el.
Stan? Van pár perced?
A mi fenséges mindenesünkre? Persze! Köszönj a rajongóknak, Flo Steinberg!
Sziasztok, rajongók, nagyon örvendek!
Mi ez a nagy felfordulás odakint?
A szégyellős Steve Ditko az.
Hallotta, hogy felvételt készítetek, és berezelt.
Megint kiugrott az ablakon?
Kezdem azt hinni, hogy ő Pókember.
Ide tartozol, ide tartozol Ide tartozol, ide tartozol
SIKÍTS A MARVELLEL
A Merry Marvel Marching Societyhez
Menetelj, menetelj A dalra a Merry...
Meséljek egy kicsit, egy egészen kicsit, mert unalmassá válhat,
még unalmasabbá, mint az eddigiek voltak,
arról, hogyan írjuk és rajzoljuk meg a forgatókönyveket?
Kezdetben én írtam szinte minden történetet,
és ahogy egyre több sorozat indult, nem tudtam tartani a lépést a rajzolókkal.
Mondjuk, hogy épp Jack Kirbynek írok egy forgatókönyvet!
Hirtelen megjelenik Steve Ditko, és azt mondja:
"Végeztem a legutóbbi munkámmal, Stan, kellene egy új."
Úgyhogy kétségbeesésemben az mondom neki:
"Elmondom neked a cselekményt, menj haza, és rajzold meg
"úgy, ahogy akarod, aztán hozd be,
"én meg majd megírom a párbeszédeket és feliratokat."
Vészmegoldásként indult,
de rájöttem, hogy ez egy remek módszer.
Gyakran, mikor meséltem egy jelenetet vagy valamit az irodában,
összevissza szaladgáltam,
és úgy éreztem, ha valaki látna egy ilyen megbeszélést,
azt gondolná, hogy épp egy némafilmet forgatunk.
Amikor bejött egy rajzoló,
és együtt dolgoztak a cselekményen,
volt, hogy eljátszották, és Stan felugrott az asztalra,
meg futkározott rajta, mintha ő lenne a szuperhős.
Együtt ötleteltek, és nagy volt a hangzavar.
Néha, amikor épp telefonáltam,
rájuk kellett kiabálnom, hogy: "Csendesebben!"
Jackkel nagyon jól dolgoztunk együtt,
Amikor a történetet beszéltük meg, én mondjuk azt mondtam:
"A következő Fantasztikus Négyesben legyen Fátum doktor az ellenség!"
Mire ő: "Honnan került elő? Mikor láttuk őt utoljára?"
Én meg: "Tényleg, ő épp eltűnt egy másik univerzumban.
"Találd ki, hogy tért vissza, Jack,
"és aztán támadja meg a Fantasztikus Négyest,
"és legyen az a vége, hogy megszökik,
"és magával viszi Sue Stormot is, vagy ilyesmi."
Jack azt mondta: "Jó.". Elment,
és amikor visszajött a rajzokkal,
vagy azt kaptam, amit mondtam,
vagy megváltoztatott rajta vagy 50 millió dolgot.
Úgyhogy ő nem tudta, mit fogok írni pontosan,
hogy milyen szavakat adok a szájukba,
én pedig nem tudtam, mit fog rajzolni. Kész káosz volt az egész.
De valahogy, amikor összeadtuk a kettőt, egész jó végeredményt kaptunk,
és szerettünk így dolgozni.
Nem csak a rajzoló, és nem csak az író.
A rajzoló és az író.
Fontos a kép és a történet is,
és ha tökéletesen kiegészítik egymást, akkor egy nagyszerű képregény az eredmény.
Ez a csapatmunka szerű megközelítés a Marvel-módszerként lett ismert.
Joanie-val volt egy kis lakásunk New Yorkban a 94. utcában.
Egy vagy két évig laktunk ott.
Aztán Joan terhes lett.
Úgy döntöttünk, hogy kertes házba költözünk a baba miatt,
és Long Islandre költöztünk.
Vettünk egy kis házat, amit épphogy ki tudtunk fizetni.
Újdonsült anyuka és lánya, Joan
Kislányunk született, Joan C. Lee.
Olyan hiúk vagyunk! Úgy döntöttünk, hogy a lányunkat Joannak nevezzük el,
ha pedig fiunk lett volna, akkor ő Stan lett volna.
Ami azt illeti, született még egy lányunk, akit nem hívhattunk Stannek,
ezért elneveztük Jannek, de sajnos pár órával a születése után meghalt,
és Joannak nem lehetett több gyereke,
úgyhogy elkényeztettük Joant.
Azt hiszem, kettőnk keveréke.
Nagyon tehetséges.
Joan Lee hangja
Nehéz, ha az ember két ilyen erős szülő gyereke.
Szerintem az mindig nehéz, és mi azok vagyunk.
Egy idő után elkezdtük J.C.-nek hívni,
mert a lányunk neve Joan C. Lee volt.
A C. a Celia rövidítése, ami az anyám neve volt.
Joanie pedig Joan B. Lee volt.
A feleségemmel nagyon közel állunk egymáshoz.
Ő a legjobb. Hihetetlen nő.
A feleségem szerintem hihetetlenül szép, okos, bájos, és jó vele lenni.
Amikor még táncoltunk, hagytam, hogy ő vezessen. Annyira jó volt.
Próbáltam lépést tartani vele.
Ezeket a tulajdonságokat beleírtam a női karaktereimbe.
Mary Jane, például, egy életerős, pezsgő és vagány lány volt.
Pont, mint a feleségem.
Számomra ő a tökéletes társ,
mert rengeteg időt töltök írással, amikor otthon vagyok,
Joanie pedig mindig le tudja foglalni magát, ami csodálatos.
Ezért nincs bűntudatom, amikor a szobámban írok.
Az ő fajtája kihaló félben van. Nincsenek Stanhez hasonló emberek.
Veszélyeztetett faj. Valakinek meg kell védenie.
Rengeteg energiával áldatott meg.
Talpig becsületes ember.
Nem piál, nem cigarettázik.
Minden reggel hálát ad
az úrnak, hogy még mozog a karja és a lába,
és hogy az élet csodás.
Nagyon jó férj.
Mi a sikeres házasságuk titka?
Ő a legjobb barátom, én pedig az övé.
- Kedveljük egymást. -Értem.
Ez a kapcsolat nem az a tipikus szerelem.
A gyerekek azt hiszik, a szerelmesek mindig ágyban vannak.
A házasság nem ilyen. Olyan, mint egy farm.
Mindennap fel kell kelni, és dolgozni kell rajta.
Még mindig ő a legcsodásabb ember, akivel valaha találkoztam.
A korai tinédzserkor a felfordulás és zűrzavar kora.
Ön szerint a tinédzserek
mások manapság, mint amilyenek régen voltak?
Igen.
NYERJEN RANDIT FABIANNAL!
Ön szerint a tinédzserek jobbak vagy rosszabbak, mint régen?
Szerintem rosszabbak.
Elérkeztünk egy olyan korhoz, amikor egyértelmű a generációs különbség.
Van egy tinédzser világ. A felnőtteknek azért nem tetszik,
mert nem akarnak a részesei lenni.
Minden nagyon hasznos lenne,
amit annak érdekében tehetünk, hogy segítsünk bemutatni
ezeknek a fiataloknak a nézeteit
ellenségeskedés nélkül, tisztelettel.
Amikor 17 éves voltam,
én voltam a szerkesztő, művészeti vezető és vezető író,
de akkoriban a tinédzsereket nem tisztelték.
Eldöntöttem, hogy ezen változtatni fogok.
Miért ne lehetne egy tinédzser hős?
Miért ne lehetne egy tinédzsernek szuperképessége?
Imádtam ezt az ötletet.
Úgy éreztem, hogy szeretnék végre
egy olyan tiniről képregényt írni, aki nem segéd, hanem maga a hős.
És azt akartam, hogy igazi tinédzser legyen.
Ne olyasvalaki, aki bármire képes, és sosincs semmi gondja.
De ki kellett találnom egy nevet.
Gyerekként imádtam a The Spider című ponyvamagazint.
A legdrámaibb dolog, ami eszembe jutott, az a magazin borítója volt.
Az állt rajta: "A Pók: az emberek ura".
Kilencéves koromban valahogy azt gondoltam:
"Az emberek ura, hű, én is szeretnék..."
Ki ne szeretne az emberek ura lenni?
Volt egy gyűrűje,
amin volt egy kis pók, és amikor bemosott a rosszfiúknak,
hagyott egy pók alakú nyomot az állukon.
Ez a név megragadt bennem.
Arra gondoltam: "Legyen Pókember!"
Bementem Martin Goodmanhez, és azt mondtam:
"Kitaláltam egy új képregényt, aminek a címe Pókember.
"Egy tinédzserről szól, akinek sok gondja van."
Martin akkor nem támogatott. Azt mondta: "Stan,
"megleptél engem.
"Egy hős nem lehet tinédzser. Egy tinédzser csak segéd lehet.
"És azt akarod, hogy legyenek problémái?
"Nem tudod, hogy milyenek a szuperhősök?"
Ő volt a főnök, úgyhogy nem jelenhetett meg a Pókember.
De úgy éreztem, hogy muszáj kiadnom magamból.
Később le akartunk lőni egy sorozatot,
az Amazing Fantasyt.
Amikor egy sorozatot lelőnek,
senkit sem érdekel, mi lesz az utolsó számban, mert úgyis véget ér.
BEMUTATKOZIK PÓKEMBER
Szóval hogy kiadjam magamból,
beleraktam Pókembert. Ő volt a borítón.
Mázlim volt, hogy Martin nem rúgott ki egyből.
Abban a történetben
annyi problémát zúdítottam szegény Peter Parkerre, amennyit csak tudtam.
Mert úgy érzem, hogy a legtöbb embernek, még a legboldogabbaknak is van gondjuk.
Pókember olyan erős, mint 25 férfi,
és fel tud mászni a falra, meg épületről épületre hintázik a hálójával,
de nem mehet ki üldözőbe venni egy gazembert,
mert az idős May nénikéje azt mondja: "Esik az eső,
"még a végén megfázol. Jobb, ha ma itthon maradsz."
Nem olvastam még olyan szuperhősről,
aki azt kívánta, bárcsak abbahagyhatná a hősködést.
Egy olyan figurát alkottam, aki nagyon önelemző.
Megkérdezi, miért csinálja, amit csinál.
A NAGY ERŐVEL MINDIG NAGY FELELŐSSÉG JÁR
Megjelent a füzet.
Később, amikor megjöttek az eladási számok,
Martin berohant az irodámba, és azt mondta: "Stan!
"Emlékszel a Pókember nevű karakterre, aki mindkettőnknek úgy tetszett?
"Írhatnál róla egy sorozatot."
a CSODÁLATOS PÓKEMBER
Ezután úgy éreztem, bármire képes vagyok.
Mindig voltak jó rajzolók.
Jack és Steve is rettenetesen egyedi volt.
Jack rajzai lényegében olyanok, mint egy jó, izgalmas film.
Jack képes arra, hogy minden helyzetben eltalálja a csúcspontot vizuálisan.
Elmegy a végletekig minden szituációval.
A legizgalmasabb részeket rajzolja meg.
És ebből kifolyólag a rajzai mindig bámulatosak.
Steve Ditko karakterei sok szempontból pont az ellentettjei voltak Jackéinek.
Mindig is úgy éreztem, hogy Steve rajzai visszafogottak voltak,
és realisztikusan mesélt el történeteket.
Egy idő után elfelejtette az ember, hogy képregényt olvas,
és azt hitte, hogy ez tényleg megtörténik.
Valószínűleg Jack Kirby volt akkor a legjobb képregényrajzoló,
és eredetileg azt akartam, hogy ő rajzolja a Pókembert,
de nem akartam, hogy Pókember hősiesnek tűnjön.
Azt akartam, hogy egy átlagos, visszahúzódó srác legyen,
és ezt megemlítettem Jacknek,
de ő már túlságosan hozzászokott Amerika Kapitányhoz és a hasonló hősökhöz.
Amikor megmutatta az első pár oldalt, azt mondtam: "Nem, ez...
"Túl hősiesnek ábrázolod."
Úgyhogy Steve-nek adtam a sorozatot. Jacket nem zavarta.
Senki sem tudta, hogy mekkora lesz,
és Jacknek ott volt a többi sorozata.
Steve tökéletes volt a címhez.
Ráérzett arra, hogy egy átlagos srácról van szó,
aki hőssé változott, de a gondjai megmaradtak.
És így született meg egy legenda.
Itt van a különleges vendégünk, Stan Lee.
Na és Pókember? Ismeritek Pókembert?
Igen.
- Na és Hulkot? Őt is ismeritek? - Igen.
Magának melyik a kedvence?
Jó ég, ez olyan, mintha azt kérdeznéd egy szülőtől, melyik a kedvenc gyereke.
Mindegyiküket szeretem.
De azt hiszem, Pókembert talán egy kicsit jobban,
és talán azért, mert ő olyan népszerű.
A képregényekben általában
a nagy, erős, csúnya karakterek a legsikeresebbek?
Nem. Tudod, hogy kik? Azok, akik a legérdekesebbek,
és azok, akikkel az olvasók tudnak azonosulni.
Nem számít, hogy a karakter csúnya vagy jóképű,
gyenge vagy erős.
Ha van valami a karakterben, amitől szereted őt,
és amitől fontos neked,
akkor azt úgy mondjuk, hogy együttérzel a karakterrel.
Miért van szükség szuperhősökre, és mitől lesz valaki jó szuperhős?
Mi kell ahhoz, hogy legyen egy Pókember vagy egy Superman?
A legfontosabb dolog az empátia.
Olyan hős kell, aki fontos az olvasóknak.
A Marvelnél azzal próbálkoztunk,
hogy realisztikusabb szuperhősöket alkossunk,
sokkal valódibbakat,
amivel felkészítjük a fiatal olvasókat arra,
- hogy a való életben... - Hogy a falon másszanak.
...se várja azt, hogy a hősei tökéletesek lesznek.
Volt egy alkalom, amikor Pókember kapott egy csekket
jutalmul azért, amit tett, ami Pókember nevére szólt,
és amikor bement a bankba a jelmezében, hogy beváltsa...
EZT SZERETNÉM BEVÁLTANI!
...a pénztáros azt mondja: "Nem válthatom be magának,
"igazolnia kell magát."
Erre ő azt mondja: "Rajtam van a Pókember-jelmezem."
Mire a fickó: "Bárki felvehet egy Pókember-jelmezt."
Nem sikerült beváltania a csekket.
Azt akartam, hogy a füzetek elsősorban szórakoztatók legyenek.
Azt akartam, hogy minden felhívja magára az olvasó figyelmét bennük,
és hogy az olvasók beszéljenek róluk.
Mindenáron azt akartam,
hogy a mi sorozataink mások legyenek, mint a többi.
Egyszerűen csak szórakoztam.
Mindent jó ötletnek tartottam, ami eszembe jutott.
Ráírtam: "A világ legnagyszerűbb képregénye". Miért ne?
Azt mondta, hogy ez a Marvel Comics vad és csodálatos világa.
Miféle világ ez?
Úgy tekintünk a Marvel-képregényekre, mint idősebbeknek szóló mesékre.
Azt hiszem, többnyire azt csináljuk, hogy feljavítunk régi legendákat.
Fogjuk a legjobbakat, kezelésbe vesszük őket Marvel-módra,
és a végeredmény valami leírhatatlan.
Jackkel már megalkottuk a Hulkot és a Fantasztikus Négyest.
Elgondolkoztam, mivel lehetne felülmúlni ezeket a karaktereket.
És eszembe jutott, hogy egy istennel még nem próbálkoztunk.
A legtöbben olvastak a görög és római istenekről,
de a skandináv istenek nem voltak olyan ismertek. Gondoltam...
MENNYDÖRGÉS AZ ALVILÁGBAN!
...legyen egy skandináv isten!
Úgy gondoltam, hogy Thor a legdrámaibb mind közül,
mert volt egy varázspörölye, és ő volt a legerősebb.
Ő volt a mennydörgés istene.
A HATALMAS THOR! A HARC LÁNGJAI!
Azt gondoltam, átlagos füzet lesz,
de Jacknek sikerült az egyik legnagyobb...
POMPÁSSÁ POLÍROZTA STAN (THE MAN) LEE és JACK (KIRÁLY) KIRBY
...fiktív karaktert varázsolnia belőle.
Jack Kirby hangja
Az évek alatt mindig is közel álltak hozzám
a mitológiai karakterek,
és Stannek köszönhetően rajzolhattam egyet.
Eszem ágában sem volt visszafogni magam.
Úgyhogy nem is tettem, és a világ színházzá változott számomra.
Úgy változtattam a skandináv karaktereken,
ahogy azt senki sem képzelte volna,
és ez valahogy nagyon szórakoztató lett,
és nagyon élveztem csinálni.
FEL TUDOM EMELNI, MINTHA PAPÍRBÓL LENNE!
VISSZA KELL TÉRNEM AZ APÁMHOZ!
EMELT FŐVEL FOGOM TISZTÁZNI MAGAM, BÁRMIBE IS KERÜLJÖN!
Rájöttünk, hogy mi lényegében saját mitológiát teremtünk,
és saját univerzumokat hozunk létre.
Az egyik dolog, amit mi találtunk ki, és ami elég sikeres volt,
az az átfedés a karakterek és füzetek között.
Olyan, mint egy repertoárszínház, ahol vannak színészek,
akikről tudod, mire képesek, és akkor használod őket, ha kellenek.
Ha megvannak a szereplőink, legyenek hősök vagy gonosztevők,
sokkal könnyebb kitalálni történeteket,
de mi azért csináljuk, mert nekem úgy tűnik,
hogy az ember szereti az ismerős dolgokat,
és az olvasók végül megismerik ezeket a karaktereket,
és érdeklődnek irántuk, akkor meg miért szabadulnánk meg tőlük?
Ha van egy gonosztevőnk, aki megküzdött a Fantasztikus Négyessel,
miért ne találkozna idővel más hőseinkkel is?
Vagy miért ne találkoznának a hőseink egymással, ahogy szoktak,
és vendégeskednének egymásnál?
Mert a Marvel által hirdetett tanítások szerint
ők mind ugyanabban a világban élnek.
SZENZÁCIÓ: SUE ÉS REED ESKÜVŐJE
BENNE: JELMEZES FIGURÁK LEGNAGYOBB ÖSSZEJÖVETELE
ŐRÜLETES UGRÁNDOZÁS ÉS KALIMPÁLÁS EGY SZÜNTELEN CSATÁBAN!
EZ A NAGY ESEMÉNY!
...az Egyesült Államokban hárommilliárd dollár és 14 000 ember...
Amerika beavatkozása egyre veszélyesebb.
Nagyon is hatott ránk a Marvelnél az,
ami a világban zajlott körülöttünk,
és az is, ami Vietnámban történt.
Szerintem nemcsak egy védhetetlen, hanem egy nevetséges háború is.
Egyetértek ezzel a szóval, szerintem ez egy obszcén háború.
HOZZÁK HAZA A KATONÁKAT FIATALOK A HÁBORÚ ÉS A FASIZMUS ELLEN
Mindenki ellenezte a háborút. Az akkori fiatalok gyűlölték.
ÉS ÍGY SZÜLETETT MEG AZ ÚJ VASEMBER, A BAJNOKOK BAJNOKA
Van egy karakterünk, Vasember.
Nagy fémpáncélt hord, nagyon erős,
és vannak kis rakéták a talpán,
amikkel tud repülni,
és fegyvereket adott el az Egyesült Államok seregének
a vietnámi háborúhoz meg ilyenek.
Hogy lehet elérni, hogy valakinek szimpatikus legyen egy ilyen alak?
Szerethetővé tettük.
Gyenge a szíve, megsérült egy csatában,
és tényleg jófiú.
A hőseinknek mindenféle gyarlóságaik és tévedéseik vannak.
Ugyanannyiszor győzi le őket egy ellenség, mint ahányszor ők a gonoszt.
És a gonosztevőink is nagyon aranyosak. Belopják magukat az ember szívébe.
Rájöttünk, hogy a gonosztevők általában legalább olyan népszerűek, mint a hősök.
Nagy vonzerejük van.
Próbáljuk őket érthető tulajdonságokkal felruházni,
és megindokolni, miért olyanok, amilyenek.
Még olyan gonosztevőink is voltak, akik jó útra tértek.
Egy idő után már nem tudjuk, ki a hős, és ki a gonosz.
Olyan vékony a határ.
És a való világban is ez a helyzet.
A dolgok nem csak feketék és fehérek.
PÓKEMBER A JÓ VAGY A GONOSZ SZOLGÁJA?
Mi történik ma a képregényekben? Megragadtak egy idősebb olvasóréteget.
- Igen! - A Marvelnél ugyanannyi egyetemista
olvassa a füzeteinket, mint amennyi hétéves.
Ritkán emelek ki füzeteket, de ez annyira érdekes...
- Tényleg az. - Majd ő elmondja, miért.
Ő egy gyűjtő, aki pártatlan.
Warren Storab Képregényrajongó
Szerintem akárkinek, tényleg,
akárkinek tetszene az a füzet, és találna benne valamit,
vagy tanulna belőle. Olyan, mint egy regény,
vagy mint egy Cecil B. DeMille-film,
vagy bármi más, csak állóképekkel.
Miért mondja, hogy tanulnia kell? Nem elég, ha szórakoztatja?
Úgy kell olvasnia, mint egy tankönyvet?
Nem lehet egyszerre tanulni és szórakozni is?
Az olvasóink szórakozni akarnak.
Szerkesztő, DC Comics
El akarnak veszni a füzetben nem tanulni belőle.
Nem akarnak semmi fontosat.
Senkinek sem ajánlanám Supermant vagy Batmant 12 éves kor felett.
Gyerekeknek jók.
A felnőttek azt hiszik, hogy számukra értéktelenek a képregények,
pedig találhatnak bennük értékest.
Nem ítélhetünk el egy médiumot a formátuma alapján.
Minél jobban ráébredtem, hogy milyen befolyásuk van a füzeteinknek,
annál inkább próbáltam valami erkölcsi tanítást beleszőni a sztorikba.
Nem akarok úgy beszélni, mintha én lennék a világ legerkölcsösebb embere,
de mindig is úgy éreztem, hogy vannak gondok, amikről beszélni kell.
Az egyik rettenetes dolog az, hogy...
VÁRÓTEREM CSAK FEHÉREKNEK
SZÍNES BŐRŰ VÁRÓTEREM
...olyan sok ember nem szeret...
SZÍNES BŐRŰ MOSDÓ
...sőt utál más embereket...
GEORGIÁBAN NEM FOGADJUK EL A FAJOK KEVEREDÉSÉT
...csak azért, mert mások.
Írtam egy történetet, aminek a címe "A Gyűlöletkeltő" volt,
és a Ku-Klux-Klant másoltam le benne.
Egy olyan bűnözőről szólt, aki gyűlöletet szított
embercsoportok között.
EDMUND PETTUS HÍD
Abban reménykedtem, hogy az olvasóink...
ELÉG A TERRORBÓL
...megtanulják belőle, hogy mindenkivel ugyanúgy kell bánni.
Próbáltuk ezt az üzenetet minden Marvel-füzetbe beleszőni.
AMÍG AZ EMBEREK NEM SZERETIK EGYMÁST FAJTÓL, HITVALLÁSTÓL, SZÍNTŐL FÜGGETLENÜL,
ADDIG A GYŰLÖLETKELTŐT NEM LEHET LEGYŐZNI! EZT NE FELEDJÜK!
Létre akartam hozni még egy szuperhőscsapatot,
és megpróbáltam egy bigottságellenes témát adni nekik.
Elgondolkoztam, hogyan adhatnék nekik máshogy képességeket.
És akkor eszembe jutott, hogy tudjuk, hogy létezik mutáció a való életben.
Vannak ötlábú békák meg ilyenek.
Így olyan képességeket adhattam nekik, amilyet akartam, és azt mondtam: mutáció.
Elneveztem őket X-Mennek.
És a hőseink az X-Menben mind eltérnek az átlagos emberektől,
és mivel mások, a közvélemény gyűlöli őket.
Vadásznak rájuk, zaklatják őket, félnek tőlük.
Minden sorozatunkba próbálunk beleszőni valami kis tanulságot
a rohangálás és harc mellett.
Van egy karakterünk, az Ezüst Utazó.
Ő egy másik bolygóról érkezik a Földre.
Jack rajzolta először.
Az Ezüst Utazó folyton filozofál,
meg olyanokat mond az emberekről,
hogy: "Nem veszik észre, hogy a bolygójuk valóságos édenkert?
"Miért harcolnak, és miért kapzsik?
"Miért ilyen bigottak?
"Miért nem szeretik egymást,
"és élvezik ki ezt a paradicsomot, amit örököltek?"
Úgy hiszem, a világ egy sokkal jobb hely lenne,
ha kicsit több odafigyeléssel
és tisztelettel bánnánk egymással.
Ha tényleg változtatni akarsz a dolgokon, és jobbá akarod tenni őket,
akkor bele kell vetned magad. Részének kell lenned a folyamatnak.
"A nagy erő nagy felelősséggel jár."
A Fekete Párducot Jack Kirbyvel alkottam meg.
Bemutatkozik A CSODÁS FEKETE PÁRDUC!
Úgy gondoltuk, ideje, hogy legyen egy fekete szuperhősünk.
Elvégre rengeteg fekete amerikai polgár van.
Tetszett az Afrikában élő szuperhős ötlete,
aki intellektuálisan Reed Richardshoz mérhető.
Azért telefonálok, hogy megdicsérjem a Marvel Comicsot,
mert ők adják ki tudtommal az egyetlen sorozatot, ami nekünk is szól.
Felismerték, hogy nem csak egy rassz van.
Hogy mondhatják azt, hogy a történeteik a mai világban játszódnak,
ha nincsenek bennük olyan emberek, mint a valóságban,
-és olyan szituációk? - Igen, épp ez az.
Egy vegyes rasszú közegben játszódik.
Ez szokatlan a képregényekben, mert ilyesmivel csak
a Marvel-képregényekben találkozni.
Próbáltunk olyan történeteket írni az idősebbeknek,
amit fiatalabb gyerekek is olvashatnak.
Ha objektíven közelítjük meg, ez egy lehetetlen vállalkozás,
és nem is tudom, hogy sikerült.
Kaptam egy levelet az Egészségügyi, Oktatási és Jóléti Minisztériumtól,
amiben azt írták: "Mr. Lee, észrevettük, hogy milyen hatása van a képregényeinek,
"és a drogok problémát jelentenek. Írna egy drogellenes történetet?"
intenzív kábítószer-ellenes kampányt folytat
Írtam egy háromrészes sztorit.
Arról szólt, hogy a Pókfej egy barátja túl sokat szedett be valamiből.
Pókember megmenti, és azt mondja: "Egy barom vagy, amiért ezt tetted."
Ez egy nagyobb történet része volt.
Szóval nem tűnt úgy, mintha prédikálnánk. Csak egy incidens volt egy történetben.
A Comics Code Authority visszaküldte a füzetet, és azt írták:
"Nem adhatják ki ezt a számot. Nem adjuk hozzá a jóváhagyásunkat."
Megkérdeztem: "Miért nem?"
Azt válaszolták, hogy a szabályzatuk szerint
nem eshet szó drogokról a történetben.
Megmondtam nekik, hogy mi nem drogozásra bátorítjuk a gyerekeket.
Ez egy drogellenes történet.
Nem számított, drogozásról volt benne szó.
Erre közöltem velük,
hogy egy minisztérium kért meg minket rá.
"Nem számít, nem említhetik a drogozást."
Mivel a tényleges valójukban akartuk ábrázolni a dolgokat,
elég sokszor kerültem vitába a Comics Code-dal.
Szerintem annak, amit az emberek olvasnak, fel kell készítenie őket arra,
amikor kilépnek majd a való életbe.
Erkölcsileg nagy szolgálatot teszünk a fiatal olvasóinknak azzal,
hogy arra tanítjuk őket, adjanak bele mindent, és legyenek jók.
Elmentem a kiadómhoz, Martin Goodmanhez, és azt mondtam:
"Martin, ez a történet. Ezért csináltam.
"Szeretném kiadni a jóváhagyási pecsét nélkül."
Nagyon büszke voltam a kiadónkra, mert azt mondta:
"Természetesen, Stan. Csináld nyugodtan!"
Úgyhogy arra a három számra nem került rá a jóváhagyási pecsét.
És nem ért véget a világ.
Kedves Stan! Büszke vagyok.
Kaptunk leveleket egyházi csoportoktól...
ÁLLÁST FOGLALTÁL.
...szülőktől, mindenkinek tetszett.
KÉPREGÉNYEK
Egy fiatal elméje olyan, mint egy szivacs.
És szerintem nincs olyan téma,
ami túl nehéz
vagy túl komoly lenne ahhoz, hogy megértsék.
Szerintem sokkal több mindent megértenek, mint azt gondoljuk.
Nagyon gyorsan magukba szívják és megtanulják az új dolgokat.
De a legtöbbjüknek nincs rá lehetősége. Nem szembesülnek vele elégszer.
Amikor elindítottuk a Marvel Comicsot,
azt mondtam: "Használjunk egyetemi szintű szókincset!"
Mindenki azt mondta, hogy elment az eszem.
Mire én: "Tényleg?" Gondoltam, a gyerekek
kikövetkeztetik, mit jelent egy szó,
de akkor sem dől össze a világ,
ha meg kell nézniük a szótárban.
És az idősebbek talán értékelni fogják.
Úgyhogy furcsa módon a mi kis idióta Marvel-képregényeinkből
ugyanannyit vagy többet tanulhatnak a gyerekek, mint bármi másból.
Volt, hogy sokat kellett sétálnom egy képregényért, akár kilométereket is,
hogy egy nappal előbb megszerezzem, ami butaságnak hangzik,
de vannak ilyen fura rajongók.
Elérkezett a második éves Hatalmas Marvel-találkozó.
Stan Leet halljátok, ti pedig ott vagytok.
Most elhallgatok, hogy láthassátok, mi történik.
Először beszédet tartok, utána pedig dedikálni fogok. Kezdjük!
Bárhova is mentem, az emberek úgy érezték, ismernek,
mert olvasták a képregényeimet.
Mindenki köszönt, hogy: "Helló, Stan!" Kedvesek és barátságosak voltak.
Voltak egyetemek, ahol páran rám szavaztak az elnökválasztáson.
Vicces volt. Páran beírták a nevemet.
Talán 23 szavazatot kaptam.
Nem volt elég ahhoz, hogy vezessem az országot.
Ki a kedvenc karaktered?
Ben Grimm. A Lény.
- Helyes! -És miért?
Nem tudom. A személyisége miatt, meg tetszik, ami történt vele.
Szörnnyé változott, de nem az ő hibájából.
Sólyom a Bosszúállókból.
- Sólyom? - Igen.
- Vasember. - Hogyhogy?
Tetszik, amit csinál. Szerintem remek karakter.
Tetszenek a történetek, amiket róla írnak, meg a találmányai.
Ki a kedvenc íród?
Stan Lee.
Ez itt a K100 beszélgetős műsora, és itt van velem egy különös illető,
akit Stan Leenek hívnak.
Aki jártas a képregényekben, ismeri ezt a nevet,
mert maga az, aki megalapította a Marvel Comicsot, igaz?
Nos, igen, miután az emberből élő legenda lesz,
megtanulják a nevét. Én alapítottam a Marvel Comicsot
számos rajzoló segítségével, akik részt vettek benne.
Vicces, hogy minden rajzoló számára van valami, amin fennakad,
és csak nehezen tudja kijavítani.
Jack hajlamos hihetetlenül vékony bokákat rajzolni
férfiaknak és nőknek egyaránt.
Mindig figyelek, mit mondok,
mert a rajzolóink nemcsak a legtehetségesebbek,
hanem a legtemperamentumosabbak is az egész világon,
és teljesen el lennénk veszve akár csak az egyikük nélkül is.
Biztos, hogy rám zúdítják a poklot, ha bármi sértőt mondok róluk.
Mesélne egy kicsit Steve-ről? Észrevettem,
hogy ő egyike azon keveseknek, akikről nem jelent meg fénykép
az első Marvel-évkönyvben,
és nincs rajta a lemezen sem, amit körbeküldött.
- Tudni akarja, miért? - Igen.
Személyes okai vannak. Steve nem vágyik népszerűségre.
Nem tudom, miért nem.
Azt szeretné, hogy a munkája beszéljen helyette.
Nem szó szerint mondta,
de én úgy érzem, nem gondolja,
hogy őt magát kellene reklámozni. Azt akarja, hogy a munkáját
ismerjék széles körökben, és mi ezt tiszteletben tartjuk.
Steve többször is panaszkodott nekem,
amikor megjelentek cikkek Pókemberről,
amikben engem neveztek Pókember megalkotójának,
és én mindig azt gondoltam, hogy azért, mert én voltam az,
aki előállt a Pókember című képregény ötletével.
HOGY TEREMTETTE MEG STAN LEE és STEVE DITKO PÓKEMBERT
Steve azt mondta, hogy egy ötlet semmit sem jelent
mert amíg nem valósul meg, addig csak egy ötlet,
és azt mondta, neki kellett megrajzolnia a képregényt, hogy életre keljen,
vagy hogy kézzel fogható legyen.
Anélkül nekem csak egy ötletem volt.
Én azt mondtam neki,
hogy szerintem az hoz létre valamit, aki kitalálta,
ő meg azt, hogy nem, mert ő rajzolta meg.
MIT SZÓLSZ, STEVEY? MINDEN OLDALON 12 PANEL LESZ!
ÉN RAJZOLOK, TE MEG GYAKORLOD AZ ALÁÍRÁSOD
Eleinte nagyon részletes cselekményeket találtam ki.
Aztán elmondtam Steve-nek,
és ő megrajzolta, ahogy akarta. Nem adtam neki teljes forgatókönyveket.
Sok mindent hozzáadott, amire én nem is gondoltam.
Aztán megkaptam a rajzokat,
beírtam a szöveget, és próbáltam mindennek
és mindenkinek olyan személyiséget adni, amilyet elképzeltem nekik.
Steve nagyon kreatív ember. És amikor
a cselekményről beszélünk, mindig vitatkozunk,
mert én kitaláltam valamit, ő meg máshogy akarja csinálni.
És habár lehet, hogy nem értek vele egyet,
érzem, hogy azzal, hogy máshogy csinálja, jobbá teszi,
mert nem az szokványos történet lesz, amit megszoktak tőlünk.
A végén úgyis azt rajzol, amit ő akar, amivel megnehezíti a dolgomat.
De azért élvezem. Kapok tőle egy történetet,
és fogalmam sincs róla, hogy miről szól,
mert még vázlatot sem adtam neki.
Egyszerűen hazament, és azt csinált, amit akart.
Úgyhogy azt mondtam: "Jó, megmondom, hogy ketten alkottuk."
Stan Lee és STEVE DITKO
Ez sem elégítette ki igazán.
FÁRADSÁGOSAN KITERVELTE ÉS MEGRAJZOLTA: STEVE DITKO
Én tényleg úgy hiszem, hogy aki megálmodik valamit, az alkotja meg.
Te kitalálod, és odaadod valakinek, hogy rajzolja meg.
Elvesztettük Steve Ditko rajzolót.
Rettenetes.
Egy nap telefonált, és azt mondta: "Elmegyek."
És ennyi volt.
Nagyon népszerű rajzoló volt.
Búcsút intünk a szívós STEVE DITKÓNAK!
Azt hiszem, sikerült találnunk embereket a helyére,
és a pfujolásból üdvrivalgás lesz.
Steve-vel remekül dolgoztunk együtt.
Számomra ő volt a tökéletes munkatárs.
Fantasztikusan rajzolt.
Zseniális érzéke volt a történetekhez.
Megszakadt a szívem, amikor már nem akart velünk dolgozni.
Több képregényt adtak ki, mint bárki.
Mi vagyunk a legnagyobbak.
Nincs probléma az irányítással?
Az az egyik legnagyobb problémánk, igaza van.
Semmit sem szeretnék jobban, mint hogy egy újsággal foglalkozzak,
amit én írhatnék és szerkeszthetnék,
de sajnos olyanok vagyunk, mint egy tömeggyártó cég.
Azt hiszem, mind frusztráltak vagyunk.
Örülnénk, ha egy hétig foglalkozhatnánk egy sztorival,
de sajnos ez lehetetlen gazdaságossági szempontokból.
Naponta két teljes képregényt gyártunk le. Olyan ez, mint egy gyártósor.
Ha látták a Modern idők című régi Charlie Chaplin-filmet,
abban volt egy jelenet, amiben Chaplin egy gyártósoron van,
ezt kell csinálnia két csavarkulccsal,
miközben jönnek a termékek. Meg kell húznia a csavarokat.
Aztán este hazamegy, és még akkor is ezt csinálja.
Néha mi is így érezzük magunkat. Azt sem tudjuk, min dolgozunk.
Csak jönnek az oldalak, és...
"Lektoráld ezt! Írd át azt a címet!
"Fejezd be a beírást!"
És ez így megy. Két füzet naponta.
Akkoriban mindenkit lefoglalt a munkája.
Nagy volt a nyomás, hogy időben végezzünk.
Mivel nem kerestek valami sokat oldalanként,
ezért sok oldalt le akartak tudni egy nap, hogy meg tudjanak élni,
és a rajzolók azt mondták, hogy így esélyük sincs
megmutatni, hogy mennyire jók.
Valamikor akkortájt Kirby is elment.
Jack Kirby váratlanul beadta felmondását a meglepett,
de derék kis stábunknak.
Jack Kirby 1970-ben elhagyta a Marvel Comicsot.
Élőben beszélgetünk Jack Kirbyvel.
Interjú Jack Kirbyvel 1987
És most bejelenthetjük a különleges meglepetésvendégünket,
a kollégáját, Stan Leet.
Boldog születésnapot kívánok Jacknek!
Nos, Stanley, köszönöm a hívást, és remélem,
jó egészségnek örvendesz, és ezután is egészséges leszel.
Én remekül vagyok, és hasonlókat kívánok. Mindegy, hogy mit csináltunk együtt,
vagy hogy ki mit csinált, bár azt hiszem,
erről örökké menni fog a vita.
Azért azt hiszem, a végtermék
sokkal több volt, mint a részei összessége.
Szerintem történt valamiféle varázslat,
amikor együtt dolgoztunk.
Nos, én sosem bántam meg, Stanley. Remek élmény volt a számomra.
Ha a végeredmény jó lett, én elégedett voltam.
Tudod, az igazság az, hogy nem számít, ki mit csinált.
Annyit hadd mondjak, hogy minden szót én írtam a forgatókönyvekben.
-Én nem akarok... - Minden történetben.
Nem akarok vitába szállni veled erről. Csak azt akarom...
Elmondhatom, hogy én is írtam néhány sort
- minden panel fölé, amit... - Igen, láttam őket.
- Nem kerültek bele a füzetbe. - Nézd...
- Jack, válaszolj őszintén! - Nekem nem lehetett...
Elolvastál akár csak egyet is a kész történetek közül?
Szerintem nem.
Szerintem egyik történetemet sem olvastad.
Szerintem mindig lefoglalt a rajzolás.
Egy kész füzetet sem olvastál el.
Bármi is volt beléjük írva, nem...
Nézd, engem az akció érdekelt.
Tudom, és szerintem azt gondoltad: "Mit számít?
"Bárki írhat hozzá szöveget, a rajz az igazán fontos."
Én ezzel nem értek egyet, de lehet, hogy igazad van.
Nem. Én csak azt akarom mondani, hogy az írásnak és a rajznak,
az egész képregénynek egy embertől kellene származnia.
Szerintem esélyt kell adni az embereknek,
hogy mindent ők csináljanak.
A Marvel sikere abban rejlett,
hogy inkább a karaktereken volt a hangsúly,
nem az alkotóik egóján.
Ha már az egót hozza fel problémaként, érdekes,
hogy ezek a problémák csak most jelentkeznek.
Szerintem amikor együtt dolgoztunk Jackkel, az ego nem jelentett gondot.
Csak beleadtunk mindent, amit tudtunk.
Nézze, most már értheti,
hogy mentek valójában a dolgok.
Stant 1972-ben kinevezték kiadónak,
felmentve őt a napi írói feladatai alól,
ezért kényszerből kinevezett egy új főszerkesztőt.
A mai vendégem nemcsak régi barátom és kollégám,
hanem a szakmában nevet szerezett emberek egyik legtehetségesebbike.
Roy Thomas, a Marvel Comics volt szerkesztője,
és egy olyan jó író, akinél jobbat keresve sem találhatnánk
a képregényiparban, és talán máshol sem.
Mintha veled válaszolták volna meg az imáimat.
Te vetted át a Fantasztikus Négyest, a Bosszúállókat, az X...
- Te írtál szinte mindent. - Majdnem.
Jobbat nem is kívánhattunk. Felépítetted a saját rajongóbázisod.
Úgy utáltalak meg, ahogy a rajongók megszerettek.
Amikor én lettem a kiadó, az írás nagy részét abbahagytam.
Amikor én írtam, enyém volt a teljes irányítás.
Úgy nőttek fel a karakterek, ha mondhatok ilyet,
ahogy én akartam.
De aztán rájöttem, hogy amint elhagyok egy sorozatot,
és átveszi valaki más, a maguk módján kell csinálniuk.
A képregények eleinte férfi hősökről szóltak,
mert akkoriban, évekkel ezelőtt
senki sem gondolt arra, hogy legyen több női hős.
De most, hogy már kiadó vagyok,
megtudtam, hogy az olvasóink 10%-a nő.
Szerettük volna növelni a női olvasóközönséget.
És az elmúlt pár hónapban és évben
egyre több női karaktert mutattunk be.
Van egy barbárunk, akit Vörös Szonjának hívnak,
a történelem előtti időkből.
Karddal harcol, és fantasztikus.
Van egy Medúza nevű karakterünk. Ott van a Fekete Özvegy.
Most van egy új, Ms. Marvel. Ő hatalmas lesz.
Az volt az első alkalom, amióta ott dolgoztam,
hogy teljes szabad kezet adtam a rajzolóknak, hogy azt csináljanak
egy füzettel, amit akarnak.
CSAPDA EGY TERRORISTÁNAK
Most már egy kicsit nehéznek találom. Az egyetlen, amit bánok,
hogy nem vagyunk együtt napi 24 órában.
Roy otthon ír,
és így elvesztettük a tökéletes irányítást, ami megvolt
az összes karakter felett.
Megváltozott a képregények iránya
Ha vissza akartam hozni egy gonosztevőt, szóltam Roynak,
hogy: "A következő számban visszahozom Oki dokit." Mire ő:
"Nem lehet, most szerepeltettem a Bosszúállókban."
Érti? Ez így egy kissé nehéz.
Előfordul, hogy a dolgok nem mennek
olyan olajozottan és tökéletesen.
De ez csak egy apróság, amit el kell fogadnunk
abból kifolyólag, hogy milyen nagyra nőttünk.
A FA, AHOL MEGSZÜLETETT PÓKEMBER
Elértem a tétlenség csúcsát, én lettem a kiadó.
Felrúgtak az emeletre.
Nekem kell felügyelnem, hogy mások írják a történeteket,
de hiányzik az írás.
Locsoljátok meg, ha nem vagyok! Stan
Amikor engem tettek meg kiadónak, nagy üzletember lett belőlem.
Mindig is szerettem volna fontos lenni,
nem vagyok üzletember.
Semmi kedvem sincs számokkal és hasonlókkal dolgozni.
Az igazgatótanács azt akarta, hogy álljak elő egy ötéves tervvel.
Hol leszünk öt év múlva, és mekkora költségvetésre van szükségünk?
De számomra minden unalmas, aminek az üzlethez van köze.
Úgyhogy megtartottam a kiadói címet,
de ahelyett, hogy üzletemberként viselkedtem volna,
bejártam az országot, és a Marvel Comicsot népszerűsítettem.
Köszönöm, kultúraszeretők!
Képregények Lee csodálatos beszéde
Egyetemeken, tévéműsorokban
és a rádióban reklámoztam a Marvelt.
A képregényipar szuperhőse, Stan Lee!
Mindig is úgy éreztem, hogy a képregények sokkal befolyásosabb kulturális eszközök,
mint ahogy azt valaha esélyük lett volna megmutatni.
Remélem, most esélyt adhatok nekik.
Azt akarom, hogy a képregények fontosabbak legyenek, mint valaha voltak.
Lényegében úgy gondolok erre, mint egy vallási keresztes hadjáratra.
Valóban.
Akkorra már régóta dolgoztam a Marvelnél.
Volt egy életre szóló állásom, és megérte.
Elmondom, mit kellene tennünk.
Megjelöltem mindet.
De a céget megint eladták.
Az új cég egyik tulajdonosa azt mondta:
"Stan, ne aggódj, jobb leszel, mint valaha."
Mindenkivel új szerződést kötött.
Az én új szerződésem már nem egy életre,
hanem csak két évre szólt,
ami nagyon elszomorított.
Haragudtam magamra amiatt, hogy amikor írtam a történeteket,
nem jutott eszembe levédetni őket, hogy az én tulajdonaim legyenek.
Mindig a cég tulajdonai voltak.
Üzleti szempontból ez hiba volt.
Megszakadt a szívem. Nem sokat tehettem ez ellen.
Alaposan kitervelt, halálos terrortámadások...
Ideje változtatni.
Igen! Menni fog!
Jól van, állítsuk be a kamerát, és ne várakoztassuk a fiatalembert!
A Marvel végre rendezte a dolgokat.
Srácok, hátra! Gyerünk, mindenki!
Megkaptam a volt elnök titulust, ami egy tiszteletbeli cím.
Nagyon örültem neki.
És felvétel! Kamera! Kocsi!
Stan!
Sikerült?
Stan, köszönjük, hogy itt vagy. Nagyon örülünk neked,
és bocsásd meg, ha túl sokan akarnak autogramot kérni
mielőtt elmehetnél.
Nagyon köszönjük. Megtiszteltetés volt.
- Köszönöm. Nagyon köszönöm! - Köszönjük!
Rengetegen jöttek oda,
hogy megköszönjék a sok örömöt, amit az életükbe vittem.
És már 1940 óta csinálom ezt.
Akik akkor képregényeket olvastak,
még most is emlékeznek rájuk, velük maradtak.
És már nekik is vannak gyerekeik. Van, akinek unokája is.
Kevin Feige hangja A Marvel Studios elnöke
Gyakran visszatekintek a korai '60-as évekre,
és eszembe jutnak a karakterek, akik kipattantak Stan Lee
Jack Kirby, Steve Ditko és többiek képzeletéből, és csak ámulok.
Amikor ülünk az asztalnál egy tárgyalóban
egy filmes fejlesztési megbeszélésen, arra gondolok,
bár használhatnánk csak 5%-át a végtelen képzelőerejüknek!
Próbáljuk utánozni azt, amit a képregények olyan jól csináltak
évtizedeken át.
Amikor azokat a képregényeket írtam,
reméltem, hogy népszerűek lesznek,
hogy ne veszítsem el az állásom, és legyen pénzem a lakbérre.
VASEMBER
Hirtelen a karakterek világhírűvé váltak.
Kasszasiker filmek főszereplői,
én pedig szerencsés vagyok, hogy szerepelhetek bennük.
Ennyi! Hölgyeim és uraim, ez volt az utolsó jelenete
Vasember megalkotójának, Mr. Stan Leenek.
Olyan karakterekkel dolgozom együtt, akiket én alkottam...
Felvétel!
Szuperhősök New Yorkban? Ne fárasszon!
...csodálatos a rendezők keze alatt...
Sikerült?
Ő Amerika Kapitány? Azt hittem, magasabb.
- ...szakemberekkel dolgozom együtt... -Ó, apám!
Ezért tuti kirúgnak.
...és mind szeretik a karaktereket.
Maga Tony Szark?
Sosem gondoltam volna, hogy ez lesz a vége.
Ott tartottam, mielőtt durván félbeszakítottak...
Kreatív emberekkel,
főleg filmkészítőkkel,
mindig izgalmas együtt dolgozni.
Nem!
De!
Ez lélegzetelállító, ha belegondolok.
Jók voltak a '60-as évek, de most megvan a böjtje.
És ennyi!
Azt hiszem, ezeket fogom,
áthúzom ide, és vigyázok rájuk.
Mi a hézag, srácok? Még sose láttatok űrhajót?
Felvétel!
"Bízzon bennem, igaz hívő!"
Hülye lennék, ha még így is hiányérzetem lenne.
Klassz volt látni, hogy a világ felzárkózott Stanhez.
Roy Thomas hangja
Még akkor is, ha ehhez filmek és tévésorozatok kellettek.
A világnak be kell ismernie,
hogy talán van valami ezekben a cuccokban.
Te jó ég, hogy vagy?
A magvak, amiket anno Stan elültetett
Jackkel és Steve-vel.
Minden oda vezethető vissza abból, amit most csinálnak.
Minden abból a kútból áramlik, ami akkor tört fel,
amikor Stan, Jack és Ditko összeállt,
és hirtelen megalakult egy csodálatos triumvirátus,
ami létrehozott egy univerzumot.
Egyikük sem valósíthatta volna ezt meg a többiek nélkül.
Köszöntsék velem együtt Mr. Stan Leet!
UCLA diplomaosztó ünnepség
Köszönöm.
Elég sok időt töltöttem azzal,
hogy megírjak egy 25 oldalas beszédet, amit előadhatok,
és ahogy ránéztem, azt gondoltam: "Ki akarná hallani ezt a beszédet?"
Úgyhogy összetéptem.
Védtelenül állok most előttetek,
és csak annyit mondhatok,
hogy ha van egy ötletetek...
A Fantasztikus Négyes
...amit őszintén jónak tartotok,
ne hagyjátok, hogy egy idióta lebeszéljen róla titeket!
Ez nem jelenti, hogy minden vad gondolat, amit kitaláltok, zseniális lesz,
de ha van valami, amit jónak éreztek,
valami, amit meg akartok csinálni, és ami jelent nektek valamit,
próbáljátok megvalósítani! Mert csak akkor adhattok bele mindent,
ha olyasmit csináltok, amit akartok,
és ha úgy csináljátok, ahogy szerintetek csinálni kell,
és ha büszkék vagytok rá, miután megcsináltátok,
bármiről is legyen szó.
Ha utána ránéztek, és azt mondhatjátok: "Ezt én csináltam, és rohadt jó.",
az csodálatos érzés.
A legjobbakat kívánom nektek a világban.
Tegyétek, amit szeretnétek! Bármi is legyen az, adjatok bele mindent!
Örülni fogtok neki, ha így tesztek.
Excelsior!
A feliratot fordította: Imri László