Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dobrý deň, som Stan Lee.
Redaktor Marvel Comics, skupiny komiksov o superhrdinoch.
Komiksy za posledných 25 rokov prekvitali
a dnes sú ešte populárnejšie.
Vzhľadom na to vás bude zaujímať, že skupina Marvel Comics
je uznávaným lídrom
v mesačných predajoch všetkých dnes vydávaných komiksov.
Naši superhrdinovia sú ľuďmi, ktorými by ste boli vy či ja,
keby sme mali superschopnosti,
a to ich odlišuje od ostatných superhrdinov súčasnosti.
Zdá sa, že aj preto sú oveľa populárnejší než ostatní.
Každý z nás je produktom všetkého, čo sme v našich životoch zažili,
videli, čítali a počuli.
Takže, keď píšem, spomínam si na veci, ktoré sa stali.
Tie sa stávajú súčasťou príbehu.
Raz som sa snažil vymyslieť nového superhrdinu
a uvidel som po stene liezť muchu.
Pomyslel som si: „Fúú, to by bolo, keby sa hrdina mohol prichytiť k stenám
a liezť po nich ako chrobák.“
Rozhodol som sa, že chcem niekoho, s kým sa dokáže stotožniť každý čitateľ.
Keby som mal nadľudské schopnosti, obával by som sa,
či mám z čoho žiť alebo randím s ľuďmi ako ja?
Snažil som sa napísať príbehy, ktoré by som aj ja chcel čítať.
Superhrdina s problémami?
A občas som preto musel ísť proti prúdu.
Staré komiksy nadobúdajú nový vzhľad
Myslím, že veľkú časť zohráva húževnatosť.
Ak si myslíte, že už máte toho dosť, nesmiete sa vzdať.
Musíte ďalej pracovať, dúfajúc, že skôr či neskôr
si niekto všimne, čo ste spravili.
THE AVENGERS SVETOVÁ PREMIÉRA
V roku 1922 bol pre mňa veľmi dôležitým dátumom 28. december.
Vtedy som sa narodil.
Vo West Side na Manhattane, na 98. ulici a West End Avenue.
Volal som sa Stanley Martin Lieber.
Moji rodičia prišli do Ameriky z Východnej Európy
a radi ma fotili.
Nemali fotoaparát, ale mali sme susedov.
V tom čase sa im platilo tuším 10-centovkami.
Mali malého poníka a posadili naň dieťa.
Takže mám viac fotiek na poníkoch.
Mal som brata, ktorý sa narodil deväť rokov po mne.
Volá sa Larry a je to skvelý chlap,
no bohužiaľ, keďže som bol o deväť rokov starší,
bolo ťažké sa kamošiť.
Miloval som čítanie.
Tuším som čítal odjakživa.
Vlastne si ani nepamätám, kedy som nečítal.
Miloval som Sherlocka Holmesa, Tarzana, The Hardy Boys,
Kráľa Artuša a jeho rytierov, Odyseu, všetko, čo sa mi dostalo do rúk.
Podľa mojej mamy som si čítal etikety na kečupe,
keď nebolo nič nablízku.
Nemali sme žiadne peniaze. Bola hospodárska kríza.
Jediné, čo som chcel, bol bicykel.
A nakoniec moji rodičia naškrabali dosť peňazí
a kúpili mi také dvojkoleso.
A páni, cítil som sa, akoby som na tom bicykli mohol ísť kamkoľvek.
Bol som oslobodený.
Chodieval som sa do kina pozerať na Errola Flynna na plátne.
Hral Robina Hooda, Kapitána Blooda.
Vždy bol hrdina.
Chcel som byť Errol Flynn.
Odišiel som z kina
a šiel som bicyklom cez Most Georgea Washingtona,
ktorý vedie z Manhattanu do New Jersey.
Prejsť cez most bol taký triumfálny pocit.
A vedel som, že sa stanem niekým dôležitým.
Opäť vám prinášame ďalšiu kapitolu úžasnej histórie Tarzana z rodu opíc
od Edgara Ricea Burroughsa.
Ohromujúce svedectvo o supermužovi, ktorý sa stal...
Môj otec bol skvelý chlap, len si nevedel zohnať prácu.
Bol strihačom šiat,
lenže pre strihačov šiat asi nebola žiadna práca.
Takže väčšinou bol nezamestnaný.
Moje najstaršie spomienky na neho sú, ako sedí doma
a číta si inzeráty v novinách.
Vždy mi ho bolo nesmierne ľúto.
Musí to byť hrozný pocit, nebyť schopný priniesť peniaze
potrebné pre vašu rodinu.
Pripadalo mi to, akoby získanie dobrej práce, stabilnej práce,
bolo najväčším úspechom, aký môže človek dosiahnuť,
len preto, lebo otec nemal žiadnu.
Aj preto som začal pracovať už od skorého veku.
Stal som sa chlapcom pre všetko
u druhého najväčšieho výrobcu nohavíc.
Mali milióny predajcov a kedykoľvek potrebovali pohár vody
alebo chceli mať ostrúhanú ceruzku,
zakričali: „Chlapče!“
a ktokoľvek z nás bol bližšie, musel pribehnúť.
Neznášal som,
že sa ani neunúvali naučiť sa moje meno.
Asi týždeň pred Vianocami som musel odísť
a bol som napálený.
Keby ma nevyhodili, zostal by som tam
a možno by som spravil kariéru v šití nohavíc. Mal som šťastie.
Došlo k všeobecnému chaosu. Bankové vklady...
A Owens opäť vyhráva...
Ach, ľudstvo...
Písanie bola vždy zábava. Pamätám si, že som bol veľmi gýčový chlapík.
Mal som malú aktovku, rád som ju nosil vždy,
keď som vyšiel do ulíc, aby si ľudia mysleli, že som spisovateľ.
Viete, taký malý tenký kufrík.
Keď som zmaturoval, mal som strýka,
ktorý pracoval pre vydavateľa.
Povedal mi, že hľadajú asistenta.
Napadlo mi: „Fíha, prihlásim sa,“ tak som šiel hore
a zistil som, že vydávajú aj komiksy.
Mali divíziu s názvom Timely Comics
a vzali ma na vybavovanie, kontrolu textov,
plniť kalamár, hocičo.
STAN LEE TRETÍ ASISTENT
Nemal som žiadny úmysel pracovať s komiksami,
ale bola to práca.
Dvaja chlapi, Joe Simon a Jack Kirby,
to tam viedli.
Joe Simon bol šéf a chodil okolo, bafkajúc veľkú cigaru,
a hovoril veľmi hlbokým hlasom, a bol skvelý. Mal som ho rád.
Bol osobnosť.
Jack sedával zhrbený nad kresliacou doskou
a robil väčšinu skutočnej umeleckej práce.
Spýtal som sa Stana na vek. Vraj: „17.“
Tak sme mu dali prácu. Bol poskok,
šiel a doniesol kávu.
Pýtal som sa Jacka: „Máte všetko? Netreba viac atramentu?
„Štetec v poriadku? Ceruzka v poriadku?“
A chvíľu na mňa kričal.
A tak sme spolu trávili dni.
Jack Kirby sa šiel z neho zblázniť.
Mal taký malý nástroj. Pikolu?
A hral na nej celý deň a Kirby mu povedal, aby prestal
a Stan ďalej hral.
ĽUDSKÁ FAKĽA a PONORKÁR
Mali sme Ľudskú fakľu a Ponorkára a Patriota,
a Anjela a Ničiteľa.
Ale našou hlavnou postavou bol Kapitán Amerika.
Už od začiatku sme boli veľmi ovplyvnení tým,
čo sa dialo vo svete okolo nás.
Joe Simon a Jack Kirby vymýšľali príbehy Kapitána Amerika,
ako bojuje s Hitlerom a nacistami
ešte predtým, ako Amerika vstúpila do vojny.
Kapitán Amerika vznikol z potreby po vlasteneckej postave,
hlas Jacka Kirbyho
pretože v tej dobe vládol vlastenecký rozruch.
Vojna sa blížila, vojnové mraky sa zbierali,
a tak sa musel zrodiť Kapitán Amerika.
Prišiel som v roku 1939
a bolo to také malé miesto,
že Jack Kirby a Joe nestíhali so všetkými príbehmi.
Vraj: „Chceš nám pomôcť písať príbehy?“
Čo viete, keď máte 16. Povedal som: „Jasné, to zvládnem.“
Keď som začal robiť komiksy,
myslel som si, že ich budem robiť len chvíľu, aby som získal skúsenosti,
a myslel som si, že jedného dňa budem veľkým spisovateľom
a možno napíšem veľký americký román.
Niekde v podvedomí som vždy mal rád komiksy,
ale nemal som ich za skutočné písanie.
Povedal som: „Nepodpíšem sa pod tieto hlúpe komiksy.“
Napadlo mi: „Potrebujem pseudonym.“
Tak som vzal svoje krstné meno Stanley, rozpolil som ho
a podpísal som sa ako Stan Lee.
A prvý príbeh, ktorý som napísal, sa volal
„Kapitán Amerika a pomsta zradcu.“
PRÍBEH za OBÁLKOU
Stalo sa to, že ma všetci začali poznať ako Stana Leeho
a nikto už nevedel, že som Stanley Lieber.
Bolo to ako moje alter ego.
A víťazní Yankees kričia!
Joe a Jack po čase odišli z Timely Comics
a vydavateľ sa rozhliadol po svojej rozľahlej ríši
a zbadal chudé decko s metlou v jednej ruke
a písacím strojom v druhej,
a vraj: „Hej, kde je zvyšok mojich ľudí?“
Vravím: „To som ja.“
A on: „Niekto musí redigovať knihy.“
„Stan, môžeš to robiť ty, kým niekoho zoženiem?“
A ja: „Dobre, beriem to.“
Takže odišiel inam hľadať iného šéfredaktora,
a ja som bol Stan Lee, chlapčenský dočasný šéfredaktor.
A bolo. Stal som sa šéfredaktorom a on asi zabudol niekoho najať,
lebo som ním zostal.
Takže v sedemnástich som to tam viedol.
A keďže som si bol sám spisovateľom aj šéfredaktorom,
nemusel som toho veľa meniť.
Takže som tie príbehy mohol vydávať veľmi rýchlo.
VŠETCI VÍŤAZMI
VOJNA O VÍŤAZSTVO PRE AMERIKU!
Od nevyprovokovaného
a podlého útoku
Japonska v nedeľu
7. decembra 1941
existoval
vojnový stav
medzi Spojenými štátmi
a Japonským cisárstvom.
Ako idiot som sa dobrovoľne prihlásil.
Bral som to ako povinnosť. Bola to veľká vojna. A chcel som byť ako Errol Flynn.
Chcel som byť hrdinom.
Ale ešte než ma poslali do zámoria,
zistili, že som pracoval pre komiksovú spoločnosť.
A nečakane ma prevelili
do Astorie v Queense v New Yorku,
kde mali filmovú jednotku
a kde robili výcvikové filmy a inštruktážne knihy pre vojská.
ČESTNÉ PREPUSTENIE
Smiešne. Toto som nevedel, kým neskončila vojna.
Pozrel som si prepúšťací list, kde bolo armádne povolanie: autor.
Mali veľký problém dostatočne rýchlo zaučiť finančných úradníkov.
POVOLANIE: Autor
Muži v zámorí nedostávali plat načas,
lebo nebolo dostatok mzdárov, aby ich zaplatili.
Tak ma požiadali, či by som vedel prepísať finančné učebnice,
aby sa skrátilo výcvikové obdobie.
Finančné učebnice som prepísal do komiksovej podoby.
Podarilo sa nám skrátiť čas výcviku finančných úradníkov
zo šiestich mesiacov na šesť týždňov.
Vtedy som si uvedomil,
že komiksy dokážu mať obrovský vplyv.
Môžete sprostredkovať príbeh alebo informáciu
rýchlejšie, jasnejšie a príjemnejšie než akýmkoľvek iným spôsobom,
s výnimkou filmov.
Po vojne som sa vrátil do komiksovej spoločnosti.
Začal som robiť to, čo som robil celý čas.
Mal som bratranca, ktorý mal obchod s klobúkmi.
A povedal, že raz u neho bola modelka,
klobúková modelka Betty.
Vraj by sa mi veľmi páčila a ja možno jej.
Tak som išiel za touto klobúkovou modelkou
a niekto otvoril dvere.
Pamätám si to veľmi jasne.
Prišiel k dverám a bol...
Mal svoju pláštenku
prehodenú cez rameno.
Joan otvorila dvere.
Ale ona nebola tým dievčaťom, s ktorým som sa mal stretnúť.
Ale bola hlavnou modelkou. A bola...
Otvorila dvere a povedala...
Dobrý deň!
A povedal:
„Dobrý deň, myslím si, že sa do vás zamilujem.“
Nemohol som tomu veriť.
Mala krásny anglický prízvuk. A ja som skutočný anglofil.
Anglický prízvuk ma odrovná.
A bola nádherná.
Pomyslela som si:
„Tento mi nesmie ujsť.“
Naozaj láska na prvý pohľad.
V tom čase sme boli známi ako Atlas Comics
a vydávali sme to, čo ostatní.
Ak boli westerny dobré, vydávali sme tisíce westernov.
Ak letela romantika,
vydali sme milióny romantických kníh a tak.
Len sme nasledovali trendy.
Vydali sme vojnové príbehy, romantické príbehy, komédie,
animované komiksy s malými vtipnými zvieratkami.
Vyrábali sme magazíny ako konfety
a robili sme to roky.
V jednom bode sme chrlili takmer stovku časopisov mesačne.
Ako dieťa som chcel len stabilnú prácu.
A teraz som ju mal.
Písalo sa mi veľmi ľahko.
A v tých začiatkoch to bol zábavný spôsob, ako zarobiť peniaze.
Mal som plat ako šéfredaktor, umelecký riaditeľ a hlavný spisovateľ,
ale za všetky príbehy, ktoré som napísal, som bol platený ako na voľnej nohe.
Tak som ako šéfredaktor kúpil všetky svoje príbehy.
Ja a moja žena sme boli trochu extravagantní.
Žili sme podľa toho, koľko som zarobil.
Bol som a stále aj som do nej veľmi zamilovaný.
Čokoľvek Joanie chcela, povedal som:
„V poriadku, zlato, v noci napíšem ďalší príbeh a zaplatíme tým.“
Nielen ona. Aj keď som chcel niečo ja.
Chcem nové auto.
Napíšem niekoľko príbehov, ktoré zabezpečia zálohu,
a vždy napíšem nový, keď príde splátka.
Vždy som písal príbehy, aby sme mali to, čo sme chceli.
Bolo to ako držať tigra za chvost. Ale nám sa taký život páčil.
Vtedy sa komiksy považovali za niečo menej.
Pamätám sa, že sme šli na párty, niekto prišiel za mnou
a spýtal sa ma: „Čo robíte?“
Snažil som sa neodpovedať pravdivo: „Som spisovateľ,“
a odišiel som, no ten človek šiel za mnou:
„A čo píšete?“
A ja: „Príbehy pre mladých ľudí.“
Išiel som ďalej. Nasledoval ma: „Aké príbehy?“
„Magazínové príbehy.“ „Do akého magazínu?“
V istom bode som už musel povedať, že do komiksov
a človek, ktorý ma vypočúval, povedal: „Aha,“
otočil sa a odišiel, chápete.
Čítanie. Aké úžasné by to bolo,
keby čítali niečo, čo stojí za to.
Ale nečítajú nič konštruktívne,
čítajú príbehy venované cudzoložstvu, sexuálnej zvrátenosti,
hrôze a opovrhnutiahodným zločinom.
V tom čase sme museli komiksy predkladať
autocenzorskej organizácii,
ktorú zriadili vydavatelia.
Volala sa Úrad pre komiksový kódex.
Museli sme im predložiť všetky vydávané knihy
a oni sa uistili, že v nich nie je nič,
čo by škodilo americkej mládeži.
Ľudia si mysleli, že komiksy sú len pre malé deti.
A že s tým zámerom sa aj tvorili.
Keď ste vtedy čítali komiks,
a mohol to byť ktorýkoľvek superhrdina,
kráčal po ulici
a mal na sebe svoj malý farebný trikot,
a keď pred sebou videl obrovskú hmyziu príšeru,
jeho replika bola niečo ako:
„Och, príšera z inej planéty.
Musím ju zastaviť, než zničí svet.“
Martin Goodman, môj vydavateľ, mi hovorieval:
„Stan, zapamätaj si, nepoužívaj slová z viac ako dvoch slabík.“
„Nemaj priveľa replík. Sprav veľa akcie.“
„Charakterizáciou postáv sa netráp.“
Po chvíli som naozaj chcel skončiť.
MECHANICKÍ MUŽI!
Pre najlepší film, Byt, Billy Wilder.
Nepýtajte sa, čo vaša krajina môže urobiť pre vás...
Vždy som cítil, že strácam čas.
Vravel som si, fajn, zarábam si predajom komiksov,
ale iní ľudia stavali mosty a robili lekársky výskum
a iné veci, na ktorých záležalo.
A ja píšem tieto hlúpe malé vymyslené príbehy.
POMOC!
KTO SOM?
Pýtal som sa,
ako môže dospelý muž robiť komiksy?
On len cítil, že už nemôže pokračovať v tom,
čo považoval za detinské.
A potom som mu povedala:
„Prečo nevytvoríš postavy, ktoré máš rád ty?“
„Prinajhoršom ťa vyhodia,
ale ty chceš aj tak odísť.
Daj to zo seba von.“
MARTIN GOODMAN MLADÝ BRILANTNÝ KRÁĽ MAGAZÍNOV
Martin Goodman v tom čase zistil, že náš konkurent DC Comics
vytvoril knihu s názvom Americká liga spravodlivosti.
Skupinu superhrdinov. Veľmi dobre sa predávala.
A povedal mi: „Stan, prečo tiež neurobíš
knihu o skupine superhrdinov?“
Napadlo mi, že teraz mám šancu robiť to po svojom.
Tak som išiel domov a písal.
Napadlo mi, že by mohla byť zábava vydať príbehy,
ktoré by som rád čítal ja
a nepísal pre osem či deväťročných.
Medzitým sa k nám vrátil Jack Kirby.
Povedal som mu: „Jack, nebolo by zábavné, keby sme mali dobrých ľudí,
ktorí by občas zlyhali, občas by spravili chyby,
na poslednú chvíľu by im tí zlí unikli?“
„Nebolo by zábavné mať zloduchov, s ktorými sa možno stotožniť
a cítiť, že možno by si urobil to isté, čo oni
byť v ich koži?“
Päť, štyri, tri, dva, jedna, nula.
To bol skutočný začiatok všetkého.
Vymyslel som štyroch superhrdinov, nazval som ich Fantastická štvorka.
Stalo sa to, že všetci išli do raketoplánu
a zasiahlo ich kozmické žiarenie.
A kozmické žiarenie im dalo nadľudské schopnosti.
A napriek tomu som sa snažil byť realistický.
Hrdina nebol dokonalý chlapík,
bol ako ja. Veľa rozpráva.
Vždy nudil ostatných,
pretože niekto z nich stále hovoril: „Zmĺkneš už?“
A namiesto obligátnej ženy, ktorá nevedela, kto hrdina naozaj je,
bola hrdinova snúbenica,
ktorá tiež mala superschopnosti a rovnako dobré ako ostatní.
Tínedžer v skupine nechcel byť superhrdina.
Ako ja, keď som bol tínedžer.
Chcel chodiť von s dievčatami a jazdiť na športovom aute.
A štvrtý bol znetvorený. Niečo sa mu stalo,
stal sa veľmi škaredým a nesmierne silným.
A používal som ho na pátos aj humor.
Vždy sa s ostatnými hádal
a stále si doberal Ľudskú fakľu, ktorý bol tínedžer
a doberal si jeho, z toho som vyťažil veľa komédie.
Namiesto toho, aby žili v akomsi fiktívnom meste
ako Metropolis alebo Gotham City,
som ich umiestnil priamo do New Yorku.
Pretože som poznal New York, vedel som písať o New Yorku,
vravím si, prečo nemôžu žiť na skutočnom mieste?
A jedného dňa mi napadlo,
že bude zábavné ukázať, že prišli o všetky peniaze.
„KONIEC FANTASTICKEJ ŠTVORKY“
Nemyslím, že sa v ktoromkoľvek komikse stalo,
aby vyhodili skupinu superhrdinov z ich centrály,
lebo nemohli zaplatiť nájom.
Snažil som udržiavať všetko čo najrealistickejšie,
aj keď to bol len komiks o superhrdinoch.
Fantastická štvorka
Za prvé či druhé desaťročie sme nikdy vo vydavateľstve
nedostali poštu od fanúšikov. Bol som presvedčený, že komiksy vyjdú
a niekde sa zničia a to je celé.
Preháňam.
Asi raz za rok sme dostali list, v ktorom niekto napísal:
„Dobrý, kúpil som si jeden váš komiks a chýba v ňom svorka.
Chcem späť peniaze.“
Ale s Fantastickou štvorkou nám zrazu
chodila pošta od skutočných čitateľov, ktorí niečo hovorili.
Hovorilo sa o nás v novinách a magazínoch
a ľudia so mnou chceli robiť rozhovory.
Začal som si uvedomovať, že máme úplne nové publikum.
V tom čase sme spoločnosť volali Atlas.
Vravím: „Potrebujeme nové meno,
pretože už nerobíme to, čo predtým.“
Martin a ja sme prišli s menom Marvel.
NAJZNÁMEJŠIE SYMBOLY KOMIKSU
To bolo meno
prvého komiksu, ktorý kedy urobil
a mne sa to slovo páčilo.
ÚŽASNÝ!
So slovom Marvel toho môžete toľko robiť,
používal som hlášky ako: „Pamätajte, ľudia, makaj môj Marvel,“
alebo „Vitajte v marvelovskom veku komiksov!“
Alebo „Marvel ide ďalej.“
Viete, s tým menom sa dá robiť čokoľvek.
Vtedy sa pre nás všetko zmenilo.
Začal som si uvedomovať, že pre mnohých ľudí je najdôležitejšie
zabaviť sa, mať z niečoho potešenie.
A vtedy mi došlo, že to platí aj na mňa.
Pomyslel som si, že to, čo robím, možno nie je nedôležité.
Možno je zábava jednou z tých najdôležitejších vecí,
lebo vo svete je tak veľa zlého,
takže keď aspoň na chvíľu viete niekoho zabaviť, je to dobrá vec.
Takže namiesto toho, aby som prestal, ako som chcel,
som sa rozhodol, že môžem niečo zmeniť komiksami so superhrdinami.
Že by som sa vedel tým baviť
a dostať do toho skutočné písanie.
A pýtal som sa,
čo by som chcel čítať, keby som čítal ja.
Jedna z kníh, ktorú som v detstve čítal, bola Doktor Jekyll a pán Hyde.
Tak som si chcel z Jekylla a Hydea požičať
pasáž, kde sa vedel premeniť z človeka na monštrum.
A vždy sa mi páčil film Frankenstein. Ten starý s Karloffom.
Vždy som cítil, že monštrum je vlastne dobré.
Nikomu nechcel ublížiť.
Napadlo mi, že bude zábavné mať príšeru,
ktorá by bola dobrá, ale nikto by o tom nevedel.
A pamätám si rozhovor s Jackom Kirbym.
Povedal som: „Jack, urobíme príšeru,
ale chcem, aby si nakreslil sympatickú príšeru.
Takú dobre vyzerajúcu príšeru, ktorú môže čitateľ prijať.“
Vzápätí mi došlo, ako hlúpo to znie, no Jack nikdy nezlyhal.
Hulk je v každom z nás.
hlas Jacka Kirbyho
Nemyslím si, že sa príšery zameriavajú na niekoho konkrétneho.
Preto ich podľa mňa viac ľutujú než sa ich boja.
Vnímal som to tak, že príšery majú vlastne problémy.
Neľudské alebo ľudské príšery sa nevyhnutne dostanú
do nejakého konfliktu, v ktorom si ktokoľvek môže ublížiť.
Keď čítate akékoľvek dramatické správy,
zistíte, že najdramatickejšou časťou je,
že v človeku
sú vždy nejaké problémy, ktoré sa neustále snažíme vyriešiť.
Jednou z dôležitých životných lekcií, ktoré som dostal, je to,
že sa netreba snažiť vyhovieť určitému segmentu verejnosti, zavďačiť sa im,
pretože ich vôbec nepoznáte, nikto nepozná ich,
ale poznáte seba.
Snažte sa zavďačiť sebe.
Aspoň to sa stalo nám v Marveli.
Začali sme písať príbehy, ktoré bavili nás.
Začali sme hovoriť: „Nebolo by zábavné,
keby sme mali príšeru so zelenou kožou a volala by sa Hulk?“
Páni, a zabudli sme na publikum.
Zabudli sme na publikum.
Zrazu sme sa začali baviť. Tvorcovia aj ja.
Do New Yorku som prišla v roku 1963.
Hlas Flo Steinbergovej
A išla som na pohovory. Jedným z nich bol so Stanom,
potreboval „gal Friday“, čiže sekretárku.
Ale nemohli ste písať na stroji či robiť skratky.
Stan bol vždy optimistický, aj keď predaje neboli úplne dobré.
Ak mal niekto problém, vždy mu dal vydýchnuť.
Pomohol s termínom alebo keď potrebovali peniaze.
Nikdy som ho nevidela nahnevaného.
Nefňukal ani sa nesťažoval.
Keď niečo nebolo v poriadku, povedal: „Poďme to vyriešiť.“
Famózna FLO!
Práca zahŕňala otváranie pošty od fanúšikov
a potom tvorbu malých kartičiek, ktoré sme posielali deťom.
Potom sa samozrejme
superhrdinom začalo dariť, takže bolo viac pošty.
Viete, ľudia naozaj venovali čas písaniu tých listov.
Akosi postupne sa to vyvinulo na hnutie.
Viete, deti sa tak zaujímali.
STANOVA MYDELNIČKA
Dostávali sme toľko listov.
Stan povedal: „Možno by sme mali mať fanklub.“
Tak vznikol klub The Merry Marvel Marching Society.
Mali ste kartičku, odznak,
PATRÍM DO THE MERRY MARVEL MARCHING SOCIETY
možno nejaké nálepky a malú platňu.
THE M.M.M.S ŤA CHCE!
V The Merry Marvel Marching Society mali aj nahrávku.
Takže, vy v Marvel-lande, čelom vpred, hovorí k vám Stan Lee.
Pravdepodobne ste takúto nahrávku ešte nepočuli,
lebo nikomu nešibalo tak, aby ju spravil
s partiou uletených umelcov,
takže stať sa môže čokoľvek.
Hej, kto z teba spravil diskdžokeja, Lee?
Pozrime sa, Jolly Jack Kirby. Povedz fanúšikom pár slov, Jackson.
Dobre, zopár slov.
Pozri, kamoš, ja sa tu postarám o humor.
Ty? Používaš stále tie isté vtipy už celé roky.
Och, Stan? Máš pár minút?
Pre našu famóznu gal Friday? Jasné, pozdrav fanúšikov, Flo Steinbergová.
Ahojte, fanúšikovia, veľmi ma teší.
Čo je to tam vonku za rozruch?
To je hanblivý Steve Ditko.
Počul, že robíš nahrávku a zľakol sa mikrofónu.
Zas z okna?
Začínam mať pocit, že naozaj je Spider-Man.
Patríš do, patríš do, patríš do, patríš do
ZAKRIČ SI S MARVELOM
do The Merry Marvel Marching Society
Pochoduj s nami, pochoduj s nami na skladbu The Merry...
Poviem vám niečo, ale naozaj iba kúsok, lebo viem byť nudný,
ešte nudnejší než doteraz,
o spôsobe, akým píšeme a kreslíme tieto scenáre.
Na začiatku som písal skoro všetky príbehy,
ale ako sme začali pridávať knihu za knihou, nevedel som držať krok s umelcami,
tak som trebárs písal scenár pre Jacka Kirbyho.
Zrazu prišiel Steve Ditko a povedal:
„Stan, dokončil som svoju robotu, potrebujem ďalšiu.“
Tak som mu z číreho zúfalstva povedal:
„Dám ti len dejovú líniu, choď domov a nakresli ju,
akokoľvek chceš. Prines mi to
a ja vložím dialógy a titulky.“
Začalo to ako núdzové riešenie,
ale potom som si uvedomil, že je to skvelý spôsob práce.
Keď opisujem v kancelárii scénu alebo niečo, veľmi často
búrlivo vtrhnem do kancelárie,
a myslel by som si, že ktokoľvek hľadajúci poradu o príbehu,
by si myslel, že sa pozerá na nakrúcanie nemého filmu.
Keď prišiel kreslič
a pracovali spoločne na príbehu,
hrali si to. Stan vyskočil na stôl,
pobehoval po stoloch a hral úlohu superhrdinu.
Všeličo vymýšľali a bol tam poriadny hluk.
Keď som telefonovala,
musela som na nich zakričať: „Stíšte sa, stíšte sa.“
S Jackom sa nám robilo tak dobre,
že naše fabulačné stretnutia prebiehali asi nasledovne:
„Hej, Jack, v ďalšej Fantastickej štvorke by zloduchom mohol byť Doctor Doom.“
„Odkiaľ prišiel? Kde sme ho zanechali?“
A ja som povedal: „Och, áno, mizol do iného vesmíru.“
„Jack, nájdi spôsob, ako ho vrátiť.
Necháme ho napadnúť Fantastickú štvorku, a potom
ukončíme príbeh tým, že ušiel
aj so Sue Storm alebo čo.“
Jack povedal: „Fajn,“ a odišiel
a keď priniesol kreslenú predlohu,
mohla v nej byť dáka zápletka
alebo zmenil päťdesiat miliónov vecí.
Takže nevedel presne, čo budem písať,
aké slová im vložím do úst.
Ja som nevedel, čo on bude kresliť. Celá vec bola v podstate chaos.
No keď sa to spojí, vyzerá to tak, že to vlastne drží pokope,
a nám sa takto dobre pracuje.
Nie len kreslič, nie len spisovateľ.
Kreslič aj spisovateľ.
Sú to obrázky a príbehy
a keď dokonale splynú, máte skvelý komiks.
Takáto práca v tíme sa stala známou ako marvelovská metóda.
S Joanie sme mali taký malý byt v New Yorku na 94. ulici.
Boli sme tam rok alebo dva.
A potom Joan otehotnela.
Rozhodli sme sa, že s dieťaťom sa musíme odsťahovať do domu,
šli sme na Long Island.
Mali sme malý dom a ledva sme si ho mohli dovoliť.
Nová matka a dcéra Joan.
Mali sme dcéru Joan C. Leeovú.
Sme takí márniví! Rozhodli sme sa našu dcéru pomenovať Joan
a keby sme mali syna, volal by sa Stan.
Vlastne sme mali ďalšie dieťa, dievčatko, nemohli sme ju volať Stan,
tak sme jej dali meno Jan, ale bohužiaľ, niekoľko hodín po pôrode zomrela
a Joan už nemohla mať ďalšie deti,
čiže sme Joan rozmaznávali.
Myslím, že je zmesou nás oboch.
Je veľmi talentovaná.
hlas Joan Leeovej
Deti dvoch takých silných rodičov to majú ťažké.
Myslím, že je to vždy zložité, my sme takí.
Po čase sme ju začali volať J.C.
Pretože meno našej dcéry bolo Joan C. Leeová.
C bolo ako Celia, čo bolo meno mojej matky.
A Joanie bola Joan B. Leeová.
S mojou ženou sme si skutočne veľmi blízki.
Je úžasná. Naozaj, je to úžasná žena.
Myslím, že moja žena je neskutočne nádherná, bystrá, šarmantná a zábavná.
Keď sme tancovali, nechal som ju viesť. Bola veľmi dobrá.
Snažil som sa s ňou držať krok.
Snažil som sa dať tie vlastnosti do všetkých žien, o ktorých som písal.
Napríklad Mary Jane bola veľmi energická a nespútaná, aj moderná a cool.
Ako moja žena.
Je pre mňa dokonalá žena,
pretože, keď som doma, trávim množstvo času písaním,
a Joanie sa vždy vie niečím zamestnať, čo je úžasné.
Takže nemám výčitky, keď vo svojej izbe píšem.
On je vymierajúci druh. Dnes už nie sú muži ako Stan.
Je ohrozený druh. Treba ho chrániť.
Pretože je požehnaný obrovskou energiou.
A je dôsledný.
Nepije, nefajčí.
Každý deň vstane a hovorí:
„Vďaka Bohu táto ruka funguje a táto noha tiež,
a život je skvelý.“
Je veľmi dobrý manžel.
Aký je váš recept na úspešné manželstvo?
Je môj najlepší priateľ a ja jeho najlepšia priateľka,
- máme sa radi. -Áno.
Viete, nie je to také: „Och, láska, láska,“
decká sa zaľúbia a myslia si, že budú celý deň v posteli.
To nie je manželstvo. Manželstvo je ako farma.
Musíte každý deň vstať a pracovať na ňom každý deň.
Stále je ten najúžasnejší človek, akého som kedy v živote stretla.
Skorá puberta je obdobím protestov a nepokoja.
Myslíte si, že tínedžeri
sú dnes v niečom iní ako tí kedysi?
Áno, myslím.
VYHRAJ RANDE S FABIANOM!
Myslíte si, že sú dnešní tínedžeri lepší alebo horší?
Myslím, že sú horší.
Dnes sme sa dostali do bodu v dejinách, kde rozhodne existuje generačný rozdiel.
Existuje tínedžerský svet, viete. A keď sa dospelým nepáči,
je to preto, že nechcú byť jeho súčasťou.
Čokoľvek, čo sa dá urobiť
na pomoc vyjadriť názor týchto mladých ľudí
bez nevraživosti a s rešpektom,
by bolo veľmi prínosné.
Keď som mal 17 rokov,
bol som redaktor, umelecký riaditeľ a hlavný spisovateľ,
ale vtedy tínedžerov nerešpektovali.
Tak som si povedal, dočerta, ja to zmením.
Prečo nemať tínedžera, ktorý je hrdinom?
Prečo by tínedžer nemohol mať superschopnosti?
Miloval som ten nápad.
Cítil som, že chcem aspoň raz
urobiť sériu komiksov o tínedžerovi, ktorý nie je pomocník, ale hrdina.
A chcem z neho skutočného tínedžera.
Nie je to týpek, ktorý môže čokoľvek a nikdy nemá problém.
Avšak musel som vymyslieť meno.
Ako dieťa som miloval brakový časopis s názvom Pavúk.
Najvzrušujúcejšia vec, ktorá mi napadla, bola titulka jedného vydania:
„Pavúk: Pán ľudí“
No a ja v deviatich rokoch:
„Pán ľudí, och, chcel by som byť...“
Kto by nechcel byť pánom ľudí?
A mal prsteň,
udieral zlých mužov do tváre a mal malého pavúka na prsteni,
čím zanechával stopu pavúka na ich čeľusti.
To meno mi navždy zostalo v pamäti.
Tak mi napadlo, prečo nie Spider-Man?
Šiel som za vydavateľom Martinom Goodmanom
a vravím: „Mám nápad na knižku s názvom Spider-Man
o tínedžerovi, ktorý má kopu problémov.“
Tentokrát Martin nebol na mojej strane. Povedal: „Stan,
prekvapuješ ma.
A hrdina nemôže byť tínedžer. Tínedžer môže byť len pomocník.
A hovoríš, že chceš, aby mal problémy?
Nevieš, čo je superhrdina?“
On bol šéf a nemohol som Spider-Mana vydať.
Ale cítil som, že to zo seba musím dostať.
O pár mesiacov sme mali knižku na odstrel,
volala sa Úžasná fantázia.
Keď s knižkou končíte,
nikoho nezaujíma, čo dáte do poslednej časti, pretože končí.
PRICHÁDZA SPIDER-MAN
Len aby som to dostal zo seba,
dal som tam Spider-Mana. A bol na obálke.
Mal som šťastie, že ma Martin hneď nevyhodil.
Ale v tom príbehu
som sa snažil hodiť na úbohého Petra Parkera čo najviac problémov.
Pretože si myslím, že väčšina ľudí, aj šťastne vyzerajúci ľudia majú problémy.
Spider-Man má silu 25 mužov
a vie chodiť po stenách a skákať z budovy na budovu na svojej pavučine,
ale aj tak nemôže ísť von naháňať zloducha,
lebo mu jeho stará teta May povie: „Vonku prší
a môžeš prechladnúť. Radšej zostaň večer doma.“
Nečítal som o žiadnom superhrdinovi,
ktorý by si želal, aby mohol nebyť superhrdinom.
Urobil som z neho premýšľavého chlapíka.
Pýta sa: „Prečo to robím?“
S VEĽKOU MOCOU MUSÍ ÍSŤ AJ - VEĽKÁ ZODPOVEDNOSŤ!
Kniha sa začala predávať.
Neskôr, keď prišli čísla predajnosti,
Martin vbehol do mojej kancelárie a vraví: „Stan!
Pamätáš si tú tvoju postavu Spider-Mana, ktorá sa nám obom tak páčila?
Nenapíšeš s ním celú sériu?“
ÚŽASNÝ SPIDER-MAN
Po tomto som cítil, že môžem čokoľvek.
Vždy tu boli dobrí kresliči.
Jack aj Steve boli naozaj jedineční.
Koncepčne sú Jackove kresby ako dobrý, vzrušujúci film.
Jack vie, ako dosiahnuť vizuálny vrchol v ktorejkoľvek situácii, ktorú kreslí.
Nakreslí extrém tej situácie.
Nech už je najzaujímavejšie čokoľvek, nakreslí to.
A následne sú jeho kresby vždy fascinujúce.
Steve Ditko kreslil postavy v mnohých ohľadoch opačne ako Jack.
Vždy som vnímal Stevovu tvorbu ako veľmi nenápadnú
a vedel vyrozprávať príbeh realisticky.
Po chvíli by ste zabudli, že čítate komiks
a mysleli ste si, že sa to naozaj deje.
Jack Kirby bol vtedy asi najlepším tvorcom komiksov
a pôvodne som chcel, aby Jack robil Spider-Mana,
no nechcel som, aby Spider-Man vyzeral hrdinsky.
Chcel som, aby bol len typický nevýrazný chalan.
Spomenul som to Jackovi,
ale Jack bol taký zvyknutý kresliť Kapitána Amerika a podobné postavy.
Keď mi dal prvé stránky, povedal som: „Nie...
„Vyzerá príliš hrdinsky.“
Tak som to dal Stevovi. Jackovi to bolo jedno.
Nikto nevedel, že to bude úspech
a Jack bol zaneprázdnený ostatnými knihami.
Steve bol na to perfektný.
Vystihol ten pocit priemerného chalana,
ktorý sa stal superhrdinom a aj tak mal problémy.
A hľa, zrodila sa legenda.
Privítajme nášho špeciálneho hosťa Stana Leeho.
Čo Spider-Man? Poznáte Spider-Mana?
Áno.
-Čo Hulk? Poznáte Hulka? -Áno.
Ktorý z nich je váš obľúbený?
Fúú. Je to, akoby ste sa pýtali rodiča na obľúbené dieťa.
Myslím, že ich ľúbim všetkých.
Ale možno mám Spider-Mana o niečo radšej
a možno len preto, že je taký populárny.
Sú v komiksoch zvyčajne
najpopulárnejšie veľké, silné a škaredé postavy?
Nie. Viete ktoré? Tie najzaujímavejšie
a tie, s ktorými sa môžu čitatelia najviac stotožniť.
Nezáleží na tom, či je postava škaredá alebo pekná,
či je slabá alebo silná.
Ak je na postave niečo, prečo ju máte radi
a záleží vám na nej,
hovorí sa tomu, že súcitite s postavou.
Prečo musia existovať superhrdinovia a čo robí superhrdinu dobrým?
Čo treba na to, aby ste vytvorili Spider-Mana alebo Supermana?
Jedna dôležitá vec je empatia.
Musí to byť superhrdina, na ktorom čitateľovi záleží.
Jedna vec, ktorú sme skúšali v Marveli,
skúšali sme mať realistickejších superhrdinov,
viac z mäsa a kosti,
čo pripraví mladšieho čitateľa na to,
-že keď vyjde do sveta... - Môže liezť po stenách.
...uvedomí si, že jeho hrdinovia nemusia byť dokonalí.
Raz Spider-Man dostal šek
za odmenu, že spravil niečo ako Spider-Man, obliekol si kostým
a išiel si ho do banky vybrať ako Spider-Man,
a pokladník povedal: „Nemôžem vám ten šek vyplatiť,
musím overiť totožnosť.“
A on vraví: „Mám kostým Spider-Mana.“
„Ktokoľvek môže mať kostým Spider-Mana.“
Nikdy si nemohol ten šek vybrať.
Chcel som, aby tie knihy boli predovšetkým zábava.
Chcel som, aby všetko v nich upútalo pozornosť čitateľov
a aby sa čitatelia rozprávali.
A chcel som urobiť čokoľvek,
aby som naše knižky odlíšil od ostatných.
Len som sa bavil.
Čokoľvek mi napadlo, bol „dobrý nápad“.
„Napíšem najlepší komiks na svete. Kašľať na to.“
Popíšte, čo nazývate divokým a zázračným svetom Marvel Comics.
Aký je to svet?
V podstate o komiksoch Marvelu uvažujeme ako o rozprávkach pre dospelých.
Vlastne si myslím, že väčšinou vylepšujeme staré legendy.
Vezmeme tie najlepšie, dodáme im trochu Marvelu
a dostaneme niečo skutočne neopísateľné.
Jack a ja sme už spravili Hulka a Fantastickú štvorku.
A rozmýšľal som, čo môžeme urobiť, aby sme prekonali ostatné postavy?
A potom mi napadlo, že sme ešte nekreslili boha.
Väčšina ľudí čítala všetko o gréckych bohoch a rímskych bohoch,
ale škandinávski bohovia neboli takí známi. Tak si vravím...
„HROM V PODSVETÍ“
Prečo nie škandinávski bohovia?
A pre mňa Thor bol zo všetkých najpôsobivejší,
lebo mal to čarovné kladivo a bol najsilnejší.
A bol Boh hromu.
MOCNÝ THOR! PLAMENE BOJA!
Myslel som si, že to bude len ďalšia kniha,
a podľa mňa Jack z neho spravil jednu z najlepších...
STAN (MUŽ) LEE JACK (KRÁĽ) KIRBY
fiktívnych postáv, aké existujú.
hlas Jacka Kirbyho
Celé roky som cítil istú náklonnosť
ku všetkým mytologickým postavám
a Stan mi dal príležitosť jednu nakresliť,
takže som sa nechcel brzdiť a úplne som sa odviazal.
Tak aj bolo. A svet sa pre mňa stal javiskom.
Dal som severským postavám vlastnosti,
aké si nikto nikdy nepredstavoval,
a nakoniec to bola výborná zábava
a ozaj som si to užil.
ĽAHUČKÉ!
MUSÍM ČELIŤ OTCOVI!
ZA KAŽDÚ CENU MUSÍM KONAŤ ČESTNE!
Došlo nám, že si vlastne vytvárame vlastnú mytológiu
a tvoríme si vlastné vesmíry.
Myslím si, že jedna vec, ktorá bola celkom úspešná,
bolo prekrývanie postáv a kníh.
Je to ako repertoárové divadlo, kde máte svojich hercov
a viete, čo dokážu, a môžete ich použiť, ako potrebujete.
Akonáhle máme svoje postavy, hrdinov či zloduchov,
je pre nás ľahšie vymýšľať príbehy,
ale robíme to podľa mňa preto,
lebo človek si užíva veci, ktoré pozná,
a čitatelia nakoniec tieto postavy spoznajú,
zaujímajú sa o ne, takže prečo sa ich len tak zbaviť?
Ak máme zloducha, ktorý bojoval proti Fantastickej štvorke,
prečo by nemohol stretnúť iného z našich hrdinov?
Alebo prečo by sa naši hrdinovia nemali stretnúť, ako to je,
a objaviť sa v knižke o druhom?
Pretože podľa evanjelia kázaného Marvelom,
všetci žijú v rovnakom svete.
SENZÁCIA:
VŠETCI HRDINOVIA
V BOJI!
BOMBA!
...až tri miliardy dolárov a 14 000 mužov...
Účasť Ameriky väčšia a nebezpečnejšie.
V Marveli nás veľmi zasiahlo,
čo sa dialo vo svete okolo nás,
a vo Vietname a to, čo sa vtedy dialo.
Myslím, že to nie je len neobhájiteľná vojna, je to smiešna vojna.
Súhlasím so slovom, ktoré ste použili, je to nemravná vojna.
STIAHNITE VOJAKOV MLADÍ PROTI VOJNE
Všetci boli proti vojne. Vtedajšie decká ju nenávideli.
A TAK SA NARODIL NOVÝ IRON MAN, ŠAMPIÓN ŠAMPIÓNOV!
Máme postavu menom Iron Man.
Je to muž vo veľkom kovovom kostýme a je veľmi silný
a na spodku chodidiel má malé trysky,
ktoré mu umožňujú lietať,
a dodával zbrane armáde Spojených štátov
vo vietnamskej vojne a tak ďalej.
Ako docielite, aby niekomu na takomto chlapíkovi záležalo?
Dali sme mu milú povahu.
Má slabé srdce a bol zranený v bitke,
a je to skutočne dobrý chlap.
Naši hrdinovia majú rôzne nedostatky a chyby.
Počas bitky so zloduchom môžu rovnako vyhrať ako prehrať.
A naši zloduchovia sú skutočne rozkošní. Vniknú vám priamo do srdca.
Zistili sme, že zloduchovia sú väčšinou aspoň rovnako populárni ako hrdinovia.
Majú veľkú príťažlivosť.
Snažíme sa im dať pochopiteľné vlastnosti
a dôvody, prečo sú, akí sú.
Dokonca sme mali zloduchov, ktorí sa zmenili na hrdinov.
Po chvíli nevieme, kto sú hrdinovia a kto zloduchovia.
Je to veľmi jemná čiara.
A taký je reálny svet.
Veci nie sú len čierne a biele.
SPIDER-MAN... SILA PRE DOBRO ALEBO ZLO?
Čo sa dnes deje v komiksoch? Chytili staršieho čitateľa.
-Áno! - V Marvel máme toľko vysokoškolákov,
ktorí čítajú naše knihy, ako sedemročných detí.
Zriedka propagujem knihy, ale táto je zaujímavá.
- To je. - Nech vám povie prečo.
On je zberateľ, je nestranný.
Warren Storab Fanúšik komiksov
Myslím si, že ktokoľvek,
ktokoľvek by ju mohol čítať a niečo si z nej vziať,
naučiť sa z nej niečo. Je to román
či film Cecila B. DeMille alebo tak,
len so statickými obrázkami.
Prečo sa musí naučiť? Nemôže sa zabaviť tým, čo číta?
Musí to čítať ako učebnicu?
Nemôžete sa súčasne vzdelávať aj zabávať?
Zistili sme, že naši čitatelia sa chcú baviť.
Chcú sa odreagovať. Nechcú sa vzdelávať.
Nechcú nič relevantné.
Neodporúčal by som Supermana alebo Batmana niekomu nad 12 rokov.
Sú dobrí pre deti.
Dospelí veria tomu, že v komiksoch nenájdu nič hodnotné,
a je v nich niečo hodnotné.
Nemôžete odsúdiť médium na základe jeho formátu.
Čím viac som si uvedomoval vplyv našich kníh,
o to viac som sa pokúšal dávať do príbehov morálne ponaučenia.
Nechcem vyznieť ako najmorálnejší človek na svete,
ale vždy som cítil, že sú veci, ku ktorým sa vyjadriť treba.
Jednou zo strašných vecí je,
ČAKÁREŇ PRE BIELYCH
ČAKÁREŇ PRE FAREBNÝCH
že toľko ľudí nemá rado
PRE FAREBNÝCH
a neznáša iných preto,
NEPRIJMEME MIEŠANIE RÁS
len pretože sú iní.
Tak som napísal príbeh s názvom „Šíriteľ nenávisti“
a ten bol vlastne výsmechom Ku Klux Klanu.
Bol o zloduchovi, ktorý podporoval nenávisť
jednej skupiny ľudí voči druhej.
MOST EDMUNDA PETTUSA
Dúfal som, že našim čitateľom vnukne
PREKONÁME TEROR
myšlienku, že všetkých ľudí treba brať ako rovných.
Snažili sme sa dať túto pointu do všetkých knižiek Marvelu.
KÝM SA ĽUDIA NEBUDÚ MAŤ RADI BEZ OHĽADU NA RASU, VYZNANIE ČI FARBU,
ŠÍRITEĽ NENÁVISTI NEBUDE PORAZENÝ! NA TO NIKDY NEZABUDNIME!
Chcel som vytvoriť ďalšiu skupinu superhrdinov
a dať im antibigotnú tematiku.
Rozmýšľal som, ako im môžem dať silu nejako inak?
A potom mi to napadlo. Vieme, že v živote existujú mutácie.
Existujú žaby s piatimi nohami a podobne.
Takže im dám akékoľvek schopnosti a poviem, že tak zmutovali.
Nazval som ich X-Men.
A naši hrdinovia X-Men sú všetci odlišní od bežných ľudí
a keďže sú takí odlišní, široká verejnosť ich nenávidí,
naháňa ich, ubližuje im, bojí sa ich.
Vo všetkých našich knižkách sme sa snažili nájsť trochu morálky
popri všetkom tom behaní a bitke.
Máme postavu menom Silver Surfer.
Je to postava z inej planéty, ktorá príde na Zem,
Jack ho nakreslil ako prvý.
Silver Surfer vždy filozofoval.
Hovoril o ľuďoch veci ako:
„Neuvedomujú si, že žijú na planéte, ktorá je ozajstnou rajskou záhradou?
Prečo sa hádajú a sú chamtiví?
Prečo sú bigotní?
Prečo sa jednoducho nemilujú
a neužívajú si tento raj, ktorý zdedili?“
Verím, že svet by mohol byť oveľa lepším,
keby sme sa k sebe chovali
trochu ohľaduplnejšie a s rešpektom.
Ak naozaj chcete meniť veci a zlepšiť ich,
musíte sa zapojiť. Musíte byť súčasťou procesu.
„S veľkou silou prichádza veľká zodpovednosť.“
Čierneho pantera som vytvoril s Jackom Kirbym.
SENZAČNÝ ČIERNY PANTER!
Napadlo nám, že je načase mať čierneho superhrdinu.
Koniec koncov, žije u nás veľa afroamerických občanov.
Páčila sa mi myšlienka čierneho superhrdinu, ktorý žije v Afrike
a intelektuálne je rovnocenný Reedovi Richardsovi.
Ja som zavolal, aby som pochválil Marvel Comics,
lebo sú to jediné komiksové knižky, ktoré poznám, ktoré integrujú.
Zohľadňujú fakt, že je viac ako len jedna rasa.
Ako môžete mať príbehy, ktoré sa odohrávajú v dnešnom svete
a nezahrnúť všetky typy ľudí, ktoré máme,
- a druhy situácií? -Áno, presne to.
Je v nich rasovo zmiešané pozadie.
Pre komiks je to nezvyčajné, lebo ste to nevideli,
kým ste nečítali komiks od Marvelu.
Snažili sme sa ponúkať príbehy pre starších čitateľov,
ktoré by boli dobré aj pre mladších čitateľov.
Keď sa nad tým zamyslíte objektívne, je to úplne nemožná úloha
a neviem, ako sa nám to podarilo.
Dostal som list od ministerstva zdravotníctva vo Washingtone,
kde stálo: „Pán Lee, uznávajúc vplyv vašich komiksov,
drogy sú veľkým problémom. Mohli by ste urobiť protidrogový príbeh?“
vedú intenzívnu protidrogovú kampaň
Urobil som trojdielnu sériu.
Bola o Spideyho priateľovi, ktorý si vzal priveľa niečoho,
a Spider-Man ho zachráni a povie: „Si blbec, že to robíš.“
A bola to súčasť väčšieho príbehu.
Takže to nevyzeralo, že by sme kázali. Bola to len udalosť v príbehu.
Úrad pre komiksový kódex knihu vrátil a povedal:
„Túto knižku nemôžete vydať. My ju neschválime.“
Spýtal som sa: „Prečo?“
Povedali: „Nuž, podľa pravidiel Kódexu,
nemôžete v príbehu spomínať drogy.“
Povedal som: „Pozrite, nehovoríme deťom, aby brali drogy.
Toto je protidrogová téma.“
„Nie, na tom nezáleží. Spomenuli ste drogy.“
Povedal som: „Ale požiadal nás o to vládny orgán,
chce to ministerstvo zdravotníctva a vzdelávania.“
„Na tom nezáleží. Nemôžete spomenúť drogy.“
Pretože sa snažíme ukázať, ako veci naozaj sú,
mal som niekoľko hádok s Úradom pre komiksový kódex.
Myslím si, že veci, ktoré ľudia čítajú,
by ich mali pripraviť na vstup do reálneho sveta.
Myslím si, že morálne robíme našim mladým čitateľom väčšiu službu,
keď im ukážeme, že najlepšie je robiť to najlepšie a snažiť sa byť dobrý.
Išiel som za svojím vydavateľom Martinom Goodmanom a vravím:
„Martin, toto je príbeh. Kvôli tomuto som ho urobil.
Rád by som ho zverejnil bez schválenia Úradu pre kódex.“
Bol som veľmi hrdý na nášho vydavateľa, pretože povedal:
„Samozrejme, Stan. Choď do toho a urob to.“
Takže všetky tri diely išli von bez schvaľovacej pečiatky.
A svet sa neskončil.
Stan, som na teba hrdý.
Písali nám cirkevné skupiny, rodičia,
učitelia... Všetkým sa to páčilo.
KOMIKSY
Myseľ mládeže je ako špongia.
A naozaj si nemyslím, že je niečo,
čo je pre mladých
príliš drsné alebo príliš vyspelé na pochopenie.
Myslím, že dokážu pochopiť oveľa viac, než im priznávame
a sú schopní sa veľmi rýchlo učiť a absorbovať.
Väčšina z nich nemá príležitosť. Dosť často ju nedostanú.
Viete, keď sme začínali s Marvel Comics,
povedal som: „Používajme slová vysokoškolákov,“
a všetci vraveli: „Zbláznil si sa.“
A ja na to: „Naozaj?“ Vedel som, že deti
ich pochopia podľa významu vo vete
alebo nebude vôbec zlé, ak si ich
budú hľadať v slovníku.
Starší čitatelia to možno ocenia.
Takže napodiv je v našich malých idiotských Marvel komiksoch
rovnako alebo viac učenia pre deti než kdekoľvek inde.
Pre komiks som neraz išiel pekne ďaleko, možno niekoľko kilometrov,
len aby som ho mal o deň skôr, čo môže vyzerať hlúpo,
ale my niektorí fanúšikovia sme divní.
Je to tu. Druhý výročný veľtrh Mocný Marvel.
Hovorí Stan Lee a vy ste tam.
Teraz zmĺknem a dám vám šancu vidieť, čo sa dialo.
Začneme tým, ako som po príhovore rozdával autogramy. Nech sa páči.
Kamkoľvek som šiel, ľudia mali pocit, že ma poznajú,
pretože čítali knihy.
Všetci vraveli: „Ahoj, Stan.“ Bola tam blízkosť a priateľstvo.
V minulých prezidentských voľbách niektorých univerzít som dostal hlasy.
Viete, bolo to smiešne. Niektoré decká mi poslali hlas.
Myslím, že som dostal 23 hlasov.
Nebolo to dosť na vedenie národa.
Aká je tvoja obľúbená postava?
Ben Grimm. Vec.
- Správne! - A prečo?
Neviem. Pre jeho osobnosť a viete, to, čo sa mu stalo.
Premenili ho na monštrum. Nemôže za to.
Falcon, Avengeri.
- Falcon? -Áno.
- Iron Man. - Ako to?
Pretože sa mi páči, čo robí. Myslím, že je to skvelá postava.
Páčia sa mi príbehy, ktoré mu píšu a všetky tie vynálezy.
Kto je tvoj obľúbený autor?
Stan Lee.
Vitajte v Rozhovoroch K100, mám tu jednu švacnutú osobu,
volá sa Stan Lee.
A každý, kto má rád komiksy, to meno pozná,
pretože ty si ten, kto v skutočnosti stvoril Marcel Comics, že?
No, keď sa časom stanete žijúcou legendou,
poznajú vaše meno. Marvel Comics som, samozrejme, vytvoril aj s pomocou
ostatných zainteresovaných umelcov.
Je zaujímavé, že každý umelec má nejakú vec, ktorá mu akosi nejde,
ktorú nevie zvládnuť.
Jack vždy kreslí ohromne chudé členky.
Mužom aj ženám.
Vždy rozprávam opatrne,
lebo naši kresliči sú nielen najtalentovanejšou,
ale určite aj najtemperamentnejšou skupinou na svete
a bez každého jedného z nich by sme boli úplne stratení.
Ale určite to riadne schytám, ak poviem niečo, čo by ich urazilo.
Poviete nám viac o Stevovi, pretože som si všimol,
že je jedným z mála ľudí, ktorý nemá fotografiu
vo vašej prvej Marvelovskej ročenke
a nie je ani na nahrávke, ktorú ste rozposlali.
- Chcete... Chcete vedieť prečo? -Áno.
Čisto osobné. Steve nestojí o publicitu.
Neviem, aký má na to dôvod.
Hovorí: „Zlatko! Chcem, nech za mňa hovorí práca.“
Necitujem ho presne,
ale mám pocit, že on nechce
prezentovať seba, chce, aby bola známa jeho práca
a my rešpektujeme jeho názor.
Steve sa mi niekoľkokrát sťažoval,
keď ma články o Spider-Manovi
nazývali tvorcom Spider-Mana
a ja som si vždy myslel, že ním som, lebo ja som povedal:
„Mám nápad na komiks s názvom Spider-Man,“ a tak ďalej.
AKO STAN a STEVE TVORILI SPIDER-MANA!
Steve povedal, že mať nápad je nič,
pretože, až kým sa fyzicky nezhmotní, je to len nápad
a že on ho musel nakresliť a takpovediac mu dať život,
alebo urobiť z neho niečo hmatateľné.
Inak som ja mal len nápad.
Tak som mu povedal:
„Ja si myslím, že človek s nápadom je ten, kto ho stvoril,“
a on: „Nie, lebo som ho nakreslil ja.“
Na samom začiatku som prišiel s veľmi detailnou dejovou líniou.
Povedal som Stevovi, o čo je.
Kreslil to, akokoľvek chcel. Nedal som mu kompletný scenár.
Pridal veľa vecí, ktoré mi ani nenapadli.
Potom som dostal stránky s kresbami
a pridával som dialógy, snažiac sa dať každému
osobnosť, akú som chcel, aby mal.
Steve je veľmi kreatívny chlap. A hádame sa vždy,
keď diskutujeme o príbehu,
pretože ja to chcem robiť jedným spôsobom a on druhým.
A aj keď môžem nesúhlasiť,
viem, že aj keď to urobí inak, urobí to dobre,
pretože to nebude obvyklý typ príbehu z našej stajne.
Urobí ich, ako chce, čím mi to robí dvojnásobne ťažším.
Aj tak si to užívam. Dostanem späť príbeh
a ani netuším, o čom je,
lebo som mu nedal ani náčrt myšlienky.
Len išiel domov a urobil čokoľvek chcel.
Tak som povedal: „Fajn, všetkým poviem, že si spolutvorca.“
To ho veľmi neuspokojilo.
SVEDOMITO VYMYSLEL A NAKRESLIL... STEVE DITKO
Naozaj si myslím, že ten kto si vec vysníval, ju aj vytvoril.
Vysnívate ju a potom ju dáte niekomu nakresliť.
Odišiel od nás kreslič Steve Ditko.
Hrozné.
Jedného dňa zavolal a povedal: „Končím.“
To bolo celé.
Bol to veľmi populárny umelec.
Zbohom húževnatému STEVOVI DITKOVI!
Myslím, že sa nám podarilo nájsť za neho náhradu
a to pískanie niektorých sa zmení na oslavný spev.
Steve a ja sme spolu krásne pracovali.
Pokiaľ ide o mňa, bol dokonalým spolupracovníkom.
Jeho diela boli vynikajúce.
Jeho zmysel pre príbeh bol brilantný.
Zlomilo mi to srdce, keď Steve nakoniec prestal pre nás pracovať.
Myslím, že ste vydali viac komiksov než ktokoľvek.
Áno, sme najväčší.
Nemáte problém s kontrolou?
Je to jeden z našich najväčších problémov.
Nič by som nemal radšej ako prácu na jednom časopise,
ktorý by som osobne písal a editoval,
bohužiaľ, teraz sme tak trochu ako divízia masovej produkcie.
Myslím, že sme všetci frustrovaní.
Všetci by sme radi strávili týždeň na jednom príbehu.
Bohužiaľ, kvôli ekonomike takéhoto podnikania to je úplne vylúčené.
Denne tvoríme asi dve úplné komiksové knihy. Je to ako výrobná linka.
Ak ste niekedy videli film Moderná doba s Charliem Chaplinom,
bola tam scéna, kde je Charlie Chaplin pri linke
a on má pracovať s dvomi kľúčmi
a pás sa valí a on musí upevňovať skrutky
a príde večer domov a stále to robí, chápete.
Nuž, niekedy sa tak cítime. Už ani nevieme, na čom pracujeme.
Stránky len prechádzajú a...
„Skoriguj to. Zmeň ten titulok,
vytiahni nápisy a dokonči to.“
A ide to preč. Dve knihy denne.
Vtedy bol každý zaneprázdnený svojou prácou.
Bol veľký tlak na to, aby sme odovzdali tie veci načas.
Kvôli tomu, že nedostávajú veľa za jednu stránku
a musia urobiť veľa strán za deň, aby mohli vyžiť,
kresliči hovorili, že nemajú možnosť
naozaj ukázať, akí sú dobrí.
Vtedy niekedy odišiel Kirby.
Jack Kirby nečakane oznámil svoj odchod z nášho prekvapeného,
ale oddaného malého tímu.
V roku 1970 Jack Kirby odišiel z Marvel Comics.
Naživo sa rozprávame s Jackom Kirbym.
Rozhovor s Jackom Kirbym 1987
A teraz môžeme ohlásiť prekvapivého špeciálneho hosťa,
je to váš kolega, Stan Lee.
Prajem Jackovi všetko najlepšie.
Stanley, chcem ti poďakovať za zavolanie a dúfam,
že si zdravý a že zostaneš zdravý.
Robím, čo môžem a prajem to isté aj ja tebe. Vieš, čokoľvek sme spolu robili,
a nezáleží na tom, kto čo robil, myslím, že to bude
navždy predmetom hádok.
Ale myslím si, že produkt, ktorý sme vytvorili,
bol oveľa viac než len súčet jeho častí.
Myslím si, že keď sme spolu pracovali,
fungovala akási mágia.
No, Stanley, nikdy som to neľutoval. Bola to pre mňa skvelá skúsenosť.
Ak bol výsledok dobrý, tak som bol spokojný.
Vieš, keď na to príde, nezáleží na tom, presne kto čo urobil.
Nuž, ja poviem toto. Každý dialóg v tých scenároch bol môj.
- No, nechcem... - Každý príbeh.
Nechcem sa o tom hádať. Ja chcem...
Vravím, že niektoré repliky som písal ja...
- Nad každou stránkou, ktorú som... -Áno, videl som ich.
- V knihe neboli vytlačené. - Pozrite.
- Jack, úprimne mi odpovedz. - Nemohol som...
Čítal si vôbec po dokončení nejaký príbeh?
Nemyslím si.
Že si niekedy čítal moje príbehy.
Asi si vždy už kreslil ďalší.
Nečítal si to, keď to bolo hotové.
Čokoľvek v nich bolo napísané, nebolo...
Nuž, pozri, vieš, mňa zaujímala akcia.
Viem a myslím, že si si povedal: „Nezáleží na tom.
Ktokoľvek môže vložiť dialóg, hlavné je, čo kreslím.“
Možno. Ja nesúhlasím, ale možno máš pravdu.
Nie. Len sa snažím povedať, že jeden človek, písanie či kresby,
má tvoriť komiks, má to robiť jeden človek.
Myslím, že by si mal mať príležitosť
robiť to celé sám.
Úspech Marvelu súvisel
s udržiavaním väčšej pozornosti na postavách
než na egách ľudí, ktorí ich vytvorili.
Keď hovoríte o probléme s egom, zábavné je,
že bohužiaľ sa tieto problémy len teraz objavujú.
Myslím, že keď sme s Jackom pracovali, žiadny problém s egom nebol.
Robili sme to najlepšie, čo sme mohli.
Počuj, teraz dokážeš pochopiť,
ako vtedy veci naozaj boli.
V roku 1972 Stana vymenovali za vydavateľa
a zbavili ho tak denných autorských povinností,
takže musel vymenovať svojho nástupcu na pozícii šéfredaktora.
Mojím hosťom je niekto, kto nie je len priateľ a spolupracovník,
ale aj jeden zo skutočne talentovaných hýbateľov a tvorcov v našom biznise.
Roy Thomas, emeritný redaktor Marvel Comics
a taký dobrý spisovateľ, akého už nenájdeme nikde
v komiksovom či inom biznise.
Bol si akoby vyslyšaná modlitba. Pamätám sa...
Prevzal si Fantastickú štvorku, prevzal si Avengerov, X...
- Tuším si robil skoro všetky. - Väčšinu.
A tak dobre, ako sme len mohli chcieť. Získal si vlastných fanúšikov.
Neznášal som ťa hneď, ako ťa fanúšikovia začali milovať.
Keď som sa stal vydavateľom, prestal som s väčšinou písania.
Keď som písal, mal som nad príbehmi úplnú kontrolu.
A ony zreli, ak chcete to slovo,
tak, ako som chcel.
Ale uvedomil som si, že v okamihu, keď prestanete písať sériu
a prevezme ju iný autor, musí si to urobiť po svojom.
Komiksy sa začali s mužskými hrdinami,
pretože v tom čase, pred rokmi,
nikomu ani nenapadlo mať veľa ženských hrdiniek.
Ale teraz ako vydavateľ
som zistil, že 10 % našich čitateľov sú ženy.
Takže sa aj my snažíme toto publikum rozšíriť.
A v posledných mesiacoch a rokoch
pridávame čoraz viac ženských postáv.
Máme postavu barbarky menom Red Sonja,
z prehistorických čias.
Tasí meč a je skvelá.
Máme postavu menom Medúza, máme Čiernu vdovu.
Máme novú postavu, ktorá sa volá Ms. Marvel. Tá bude veľká.
Bolo to prvýkrát za všetky tie roky, odkedy tam pracujem,
keď som dal umelcom slobodu robiť knižky tak,
ako ich chceli robiť oni.
PASCA NA TERORISTU!
Zisťujem, že je to trochu ťažké. Jedna vec, ktorú ľutujem,
je samozrejme to, že nie sme spolu 24 hodín denne.
Roy si píše svoje doma
a stratili sme trochu tej dokonalej kontroly, ktorú sme mali
nad všetkými postavami.
Riadenie komiksov sa zmenilo
Možno občas poviem Royovi k akémusi zloduchovi:
„V ďalšom čísle vrátim Doktora Octopusa,“ a Roy povie:
„Stan, to nemôžeš. Už som to urobil v Avengeroch.“
Viete? Preto je to trochu náročnejšie.
Možno sa občas stane, že veci nezapasujú
alebo nevyjdú úplne dokonalo.
Ale to je jedna z drobností, ktoré musíme akceptovať
kvôli tomu, že sme tak vyrástli.
STROM, NA KTOROM SA NARODIL SPIDER-MAN
Dosiahol som vrchol nečinnosti, teraz som vydavateľ.
Vykopli ma hore.
A teraz je mojou úlohou dohliadať, aby ostatní ľudia písali,
ale písanie mi naozaj chýba.
Prosím, poliať, keď som preč - Stan
Keď ma tu menovali za vydavateľa, stal som sa veľkým podnikateľom.
Vždy som chcel byť niekto dôležitý,
ale nie som podnikateľ.
Naozaj nemám záujem o prácu s číslami a takými vecami.
Predstavenstvo chcelo, aby som prišiel s päťročným plánom.
Kde budeme o päť rokov a aký rozpočet potrebujeme?
No pre mňa je všetko, čo súvisí s biznisom, nudné.
Takže som si nechal titul vydavateľa,
ale namiesto toho, aby som bol len podnikateľ,
cestoval som po krajine a rozprával sa o Marvel Comics.
Ďakujem, milovníci kultúry.
Komiksy Lee rozpráva o Marveli
Chodil som na univerzity a do televíznych relácií
a do rozhlasových relácií opisovať Marvel.
Superhrdina komiksového biznisu Stan Lee.
Vždy som cítil, že komiksy sú oveľa silnejším kultúrnym nástrojom,
než mali kedy šancu dokázať.
Dúfam, že im teraz dám túto šancu.
Chcem, aby boli komiksy oveľa dôležitejšie než kedykoľvek predtým.
Vravím si, že je to vlastne akási náboženská misia.
Vskutku.
Teraz som v Marveli už mnoho rokov.
Mal som celoživotnú prácu, a dopekla, bol som v nej dobrý.
Toto by sme mali spraviť.
Označil som ich.
Ale spoločnosť predali.
Jeden z majiteľov novej firmy povedal:
„Neboj sa, Stan, budeš lepší než kedykoľvek predtým,“
a všetkým ponúkli nové zmluvy.
Zmluva, ktorú mi ponúkli,
bola namiesto doživotnej iba dvojročná,
z čoho som bol veľmi nešťastný.
Vždy ma štvalo, že mi pri písaní tých príbehov nenapadlo:
„Bože, mal by som skúsiť mať na niečo autorské práva a vlastniť to.“
Vždy to patrilo spoločnosti.
Takže z obchodného hľadiska to bola chyba.
Mal som zlomené srdce. Nedalo sa s tým nič robiť.
V sérii úmyselných a smrteľných teroristických činov...
Je čas na zmenu.
Áno! Áno, môžeme!
Dobre, nastavme kameru, nech ten mladý muž nečaká.
Marvel konečne veci urovnal.
Ľudia, všetci nabok, prosím.
Dali mi titul Emeritný predseda, čo je čestný titul.
Bol som z toho veľmi šťastný.
A akcia! Kamera! Auto!
Stan!
Vyšlo to?
Stan, ďakujeme, že ste prišli. Je to pre nás obrovská radosť
a odpustite, ak bude pred odchodom veľa podaní rúk
a žiadostí o autogram,
ale ďakujeme pekne. Sme poctení, že ste tu boli.
-Ďakujem! Ďakujem pekne! -Ďakujem.
Toľko ľudí príde a povie:
„Chcem vám len poďakovať za všetku radosť, ktorú ste priniesli.“
A robím to od 40. rokov.
Ľudia, ktorí vtedy čítali tie knižky,
si ich stále pamätajú a zostali s nimi.
A teraz majú vlastné deti. Niektorí dokonca vnúčatá.
hlas Kevina Feigea, prezidenta Marvel Studios
Pozerám sa na 60. roky tvorby Marvelu
a myslím na postavy, ktoré vzišli z fantázie Stana Leeho,
Jacka Kirbyho, Steva Ditka a všetkých spolutvorcov. Je to úžasné.
A keď sedíme za stolom v kancelárii
pri vývojových stretnutiach, často mi napadne:
„Kiežby sme nabrali aspoň 5 % z tej studne predstavivosti.“
Snažíme sa len napodobniť to, čo sa komiksu tak darilo
toľko desaťročí.
Keď som písal tie knižky,
dúfal som, že sa predajú,
aby som nestratil svoju prácu a mohol naďalej platiť nájom.
Zrazu sa tieto postavy stali celosvetovo známymi.
Sú námetom filmových trhákov
a mám šťastie, že si v nich môžem zahrať malé roly.
Strih. Dámy a páni, to je koniec nakrúcania
pre tvorcu Iron Mana, pána Stana Leeho.
Skutočnosť, že pracujem s postavami, ktoré som vytvoril...
Akcia.
Superhrdinovia v New Yorku? Ale prosím ťa.
A skutočnosť, že sú tak pekne režírované...
Vyšlo to?
To je Kapitán Amerika? Čakal som, že bude vyšší.
Pracovať s takými profesionálmi...
Určite ma vykopnú.
A všetci majú tie postavy radi.
Vy ste Tony Stank?
Nikdy som si nemyslel, že to dospeje až sem.
Takže, než ma tak drzo prerušili.
Pracovať s takými tvorivými ľuďmi,
najmä s ľuďmi, ktorí robia filmy,
je také vzrušujúce.
Nie!
Áno!
Je to ohromujúce, keď nad tým rozmýšľam.
Nuž, 60. roky boli zábava, ale teraz za to platím.
A strih.
Ja ich len vezmem,
presuniem ich sem a dám si ich do úschovy.
Čo je s vami, decká? Ešte ste nevideli vesmírnu loď?
Akcia.
Ver mi, pravý veriaci.
Musel by som byť blázon, keby som sa cítil nenaplnený.
Bolo naozaj pekné vidieť svet dobehnúť to, čo Stan urobil.
hlas Roya Thomasa
Aj keď boli potrebné filmy a TV seriály.
Teraz musí svet priznať,
že niektoré tieto veci majú niečo do seba.
Páni moji, ako sa máte?
Semienka tohto všetkého sú v tom, čo robil Stan
s Jackom a Stevom.
Vždy sa dá k nim vystopovať čokoľvek, čo teraz robia.
Vlastne všetko pochádza z tej fontány, ktorá začala striekať,
keď sa Stan, Jack a Ditko dali dohromady
a zrazu vytvorili úžasný triumvirát,
ktorý tvoril celý vesmír.
Ani jeden z nich by to bez ostatných urobiť nemohol.
Pridajte sa ku mne a spoločne privítajme pána Stana Leeho.
Promócie na UCLA
Ďakujem.
Strávil som dosť času
písaním 25-stranového príhovoru, ktorý by som predniesol,
a pozrel som naň a vravím si: „Chcel by som taký príhovor počuť?“
Tak som ho roztrhal.
Takže tu teraz som bezbranný
len s tým, že vám poviem,
že ak máte nápad,
o ktorom si skutočne myslíte, že je dobrý,
nedovoľte žiadnemu idiotovi vyhovoriť vám ho.
To neznamená, že vaša každá divoká predstava bude geniálna,
ale ak je v nej niečo, čo cítite, že je dobré,
niečo, čo chcete robiť, niečo, čo pre vás niečo znamená,
skúste to urobiť. Lebo to najlepšie vytvoríte len vtedy,
pokiaľ robíte, čo vy sami chcete robiť
a robíte to tak, ako by sa to podľa vás malo,
a ak na to po dokončení viete byť hrdí,
bez ohľadu na to, čo to je,
pozriete sa na to a poviete: „To som urobil ja a je to fakt dobré.“
To je skvelý pocit.
Chcem vám všetkým popriať všetko len to najlepšie.
Len robte to svoje. Čokoľvek robíte, dajte do toho všetko.
Budete radi, že ste to urobili.
Excelsior!
Preklad titulkov: Marek Majzon, Miroslav Kováčik