Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ovo je ljubavna priča.
A ovde se, oko 900 metara visine, završava.
A da dođemo na njen početak, moramo se spustiti.
Niže.
ZVEZDE PODNO GRADA
U ovoj malenoj kući s malenom baštom
Aleksandar je odrastao sa svojom bakom.
Stani.
Kako se zoveš?
Zovu me Suton.
Zašto te tako zovu? -Jer se uvek krećem prema zapadu.
Nije učila Aleksandara samo da gleda prema zapadu,
nego i da pomno oseti vazduh i između.
16 stepeni.
A kad je bio uplašen,
uverila ga je da strah samo treba da ispere sa sebe.
I naravno, naučio je kakva je njegova baka na dodir.
Rođendan ti je za četiri dana i još mi nisi rekao šta želiš.
Isto što i prošle godine.
Oprosti, moraćeš da me podsetiš.
Da rođendan slavimo ovde. Ali svi zajedno.
Ti, tata i ja.
Čujem ih.
Koliko? -Tri.
Ne. Dva.
Maslačkova kaciga?
Koja vrsta? -Prožidirač planeta
i kometska ajkula.
U lovu su.
Na koga?
Na nas.
Za Aleksandara to je bila tajna zemlja pustolovina
i nikad s ocem nije bio nigde drugde.
Nemoguće.
Tvoj tata nažalost ne može da dođe. -To kažeš svaki put.
Zašto ne može da dođe?
Malo se bojim da ti kažem istinu.
Možeš da se istuširaš.
Ali dobro.
Stani na sto.
Hajde.
Sada ponavljaj za mnom.
Ili živiš život čvrsto stojeći na tlu...
Ili rizikuješ pa se zaljubiš.
Tako je rekao tvoj tata.
A onda je skočio na sto i povikao:
"Kome uopšte treba usrano tlo pod nogama?"
A potom?
A potom se zaljubio u tvoju mamu.
A potom sam ja došao na svet. - Da, potom si ti došao na svet.
A tvoja mama...
Tvoja mama...
Otišla je s ovog sveta nekoliko dana nakon što te rodila.
I do danas je tvoj tata nije ostavljao samu.
A kad je otišla na počinak, pratio ju je pod zemlju.
Obećao je da će ostati s njom.
Obećao joj je, shvataš?
Istovremeno se Aleksandarov otac, u svom najboljem odelu,
s divljom ružom u jednoj i koferom u drugoj ruci, spustio u podzemlje
kako bi se pridružio svojoj voljenoj ženi.
Aleksandre?
Tu si?
Na podu.
I neću se nikad zaljubiti.
Obećavam.
Obećavaš?
Da, obećavam.
Kako bi dokazao koliko je ozbiljno njegovo obećanje,
Aleksandar je propustio da gleda klasik "Poslednji voz iz Gan Hila",
te je ostao pod stolom do kasno u noć.
Šta je sad ovo?
Mogu li odsad da spavam ovde?
Ovde dole?
Da i ja budem bliže mami.
Od tog trenutka jedva je čekao
da slika po očevim zidovima.
Kako bi majci mogao da šalje sliku za slikom.
Iduće tri godine je radio u kafiću,
gde je više puta došao u iskušenje da se zaljubi.
Prvi put se to dogodilo jednog ranog jutra.
Ti si Aleksandar?
Ovo su moje ime i moj broj. Hoćeš li me pozvati?
Ne.
A drugi se put to dogodilo kasno uveče.
Mi smo poslednji?
Baš sam zatvorio.
Imate li koju iz neparne godine?
Molim?
Ova kovanica je iz 2008. godine.
Možete li da date neku iz 2007. ili 2009?
Iz neparne godine, shvatate?
U redu.
Aleksandar se bojao da um njegovog oca
polako preuzima tama.
Više nije bilo dovoljno viđati ga nedeljom.
Pa je odlučio da mu bude blizu i od ponedeljka do petka.
Tačno na početak leta
pokretne stepenice su ga odvele na novo radno mesto.
Dobar dan.
Ti si novi.
Aleksandar. -Franc.
Ali svi me zovu Peri. -Zdravo, Peri.
Peri Rodan.
Gotivno ime.
Ne znaš ko je Peri Rodan, zar ne? -Sad znam, zar ne?
Nema veze. Dođi.
To je Peri Rodan.
Svi misle da je pompezan Skajvoker junak.
To je glupost.
Peri je najbolji.
Bez njega taj svemirski klovn ne bi ni postojao.
Aleksandru se sviđao njegov novi posao.
Nije bio preterano zahtevan,
ali svaki je dan sretao nove ljude.
Većina je bila normalna, ali bilo je i onih neobičnih.
Neobično iskrenih.
Našla sam ovo na stanici Štefansplac.
Zapravo, još prošle zime.
Jako mi se svidela i čak mi odgovara.
Ali sad je pretopla.
Ili neobično pohlepnih.
Kako nema nagrade za pronalazača?
Dobro, onda ću ga zadržati.
A bilo je onih za koje je Franc govorio da nisu s ovog sveta,
a Aleksandar da su neobično izgubljeni.
Jesam li vam rekao da sam već pet puta izgubio svoje stakleno oko?
Ne.
Jednom me zaskočilo moje unuče.
Pokušao sam da se sakrijem.
Ali onda je pucalo.
Osim zavisnika od svemira Perija,
tu je bila i zavisnica od kremi Renate.
Ovaj je baštovan.
Ovaj drži zmije.
A ovaj je hipohondar.
Uz nju nije bio u opasnosti da prekrši obećanje.
Verovatno zato što je uprkos tome što je znala gotovo sve,
volela samo ovog.
Dok je ona po danu sve držala na oku,
njena ljubav je patrolirala stanicom noću.
I to uprkos tome što se bojao mraka.
Naravno, Aleksandar se sretao i sa svojim ocem.
A sreo se s njim i tog sudbonosnog dana
koji će mu zauvek promeniti život.
Tata.
Našao sam nešto.
Sinoć.
Dobro, da vidimo.
Digitalna je.
Funkcioniše.
A usput, i ja.
Kako to misliš?
Ne moraš da budeš ovde. Dobro sam i rado sam ovde.
Čekaj.
Za tebe.
Da pogodim.
2007. i 2009.
Hvala.
Ali moraš da znaš da ne volim ja neparne brojeve.
Volela ih je tvoja mama.
Pazi.
Mašinovođa.
I sada ga upuca.
Koja gadura.
Šešir je dobar
kada ispod njega možeš nešto da sakriješ.
Nije smeo da se zafrkava s njom.
Pogledaj ga.
Ovo je od sinoć.
Pogledaj sada ovo.
Pero.
Šta?
Ne. Šta ti gledaš?
Ko je to? Znaš je?
Ne.
I?
I ne želim da je poznajem.
Dobar dan.
Sad su je doneli. Kao nova je.
Pogledajte, ni jedne ogrebotine.
Možete li da mi kažete da li je neko doneo smeđu aktovku?
Pogledaću. Samo trenutak.
Smeđu aktovku, kažete?
Da. Ali nije bitna aktovka.
Obično i jeste tako.
U njoj je bilo nešto vredno? - Kolekcionarski predmet.
Jedino što imam.
Tamo je?
Žao mi je.
Tako je loše?
I za vas bi verovatno bilo.
Za mene? Zašto?
Ti inicijali su prvi put dodati na broj 989.
"Budućnost satelita."
U mojoj aktovki je prvo izdanje prvog broja.
"Operacija Zvezdana prašina?"
Ne...
Imate prvo izdanje "Operacije Zvezdana prašina"? -Da.
Ne.
Došli su iz dubine galaksije.
Niko ih nije očekivao.
Njihov cilj je Mesec.
Glavni pilot Zvezdane prašine je major američkih svemirskih snaga.
Njegovo ime.
Peri Rodan.
Morate da nađete taj strip.
Nastaviću da ga tražim, ali...
Hoćete li me nazvati ako neko donese aktovku?
Naravno.
Obećavam.
I dok je Franc žudeo za prvom misijom svog junaka,
Aleksandar je pokušavao da se reši slika u svojoj glavi.
Tvojoj majci će se to sigurno svideti.
Misliš? -Da.
Voli zvezde i vetar.
Ponekad bi leti stajala u vrtu i pustila da joj letnji vetar suši kosu.
Rekla je da je vrlo nežan.
Da se oseća vrlo lagano.
Zato mislim da bi joj se svidelo i pero.
Odakle znaš tu ženu?
Ne znam je.
Ali naslikao si je.
Nikad još nisi naslikao ženu na ovim zidovima.
Zato je šaljem dalje.
Zašto?
Samo želim da ih se rešim.
Ako imaš njene slike i želiš da ih se rešiš,
moraš da ih vratiš njoj.
Nema druge.
Želiš li da mi se pridružiš u obilasku? - Nažalost, nemam vremena.
Daj, jedan krug.
Moram nešto da završim, a to će potrajati.
Ali s tobom ću biti gotov za 30 minuta.
Martine, zašto radiš noću ako se bojiš mraka?
Zbog nje.
Renate?
Nemoj pogrešno da me shvatiš.
Jako mi se sviđa.
Ali ona...
Ponekad me guši.
Želi stalno da bude sa mnom.
Ali treba mi malo vremena za sebe.
I radije bih se suočavao strahom od mraka nego strahom da je ne izgubim.
Ali o tome nikome ni reči.
Obećavaš? -Da.
Idem.
Sigurno nemaš malo vremena?
Ali neću gasiti svetlo dok ne završim.
Svetiljka je gorela celu noć.
I gorela je do ranih jutarnjih sati.
To je kul. Šta je to?
Šta je to?
Nemoj predugo da čekaš.
Kako to misliš?
Idi kod nje.
Ne moram.
To je bilo sve?
Sad ima sve.
I dok se Aleksandar opet osećao sigurnim,
zvezde su se pokrenule
i kancelarija za Izgubljeno-nnađeno vratila se u godinu 1961.
Samo trenutak.
Našla sam ovo u vozu U2.
Moraš ovo da ispuniš.
U redu je.
8. septembar, 1961.
Stranicu za stranicom, gravitacija je napuštala Franca,
a za to vreme dašak melanholije povukao je Aleksandara na tlo.
To je bio tvoj prvi crtež za tvoju majku.
Dečak koji jaše lava
i nosi onu kacigu. Kako se ono kaciga zvala?
Gde si je video prvi put?
Ne sećaš se?
Nacrtao si mene i nju.
Evo je.
Ona je zlatar, a ja aukcionar. Oboje s teškim čekićima.
Tako si nas video.
Licitirala je za narukvicu za svoju radionicu.
Stajala je na samom kraju levo od vrata.
Jako je želela tu narukvicu, ali neko je ponudio više
i to ju je naljutilo.
To ju je zaista naljutilo.
A onda je otišla.
Otišao si za njom?
Poslao sam joj katalog aukcija
i označio nekoliko komada nakita,
koji bi se bez sumnje prodali po početnoj ceni.
Znala je da si ga ti poslao?
Poslao sam ga anonimno i odabrao sam samo one aukcije
koje nisam vodio ja.
Ali došla je. I osvrnula se.
Htela je da sazna ko joj je poslao katalog.
A onda si joj prišao?
Zaboga, naravno da ne.
Bilo bi to prerano.
Imao sam simptome zbog kojih čovek veruje da je zaljubljen,
ali kako bi zaista znao da voliš ženu,
moraš od nje da dobiješ tri stvari.
Moram sada da idem. - Prva je bez ikakvog rizika.
Mora da te pogleda.
Pravo u oči.
Ali ne u prolasku, ne samo tako.
Mora to da učini namerno.
I kako u tom trenutku reaguje,
određuje jesu li druge dve stvari uopšte važne.
Mislio sam da ćemo popiti piće.
Ostatak noći Aleksandar se borio protiv straha od jutra koje sledi.
I kome ćeš to pokazati?
Koji mi najbolje stoji?
Ovaj okrugli.
Ovaj.
A ovaj ne?
Taj je malo preveliki. Ovaj je uži, bolje će ti stajati.
Jesi li gledala "Tragače"?
Džon Vejn i Vera Majls.
Kaubojski film?
Vestern, klasik.
Definitivno nisam.
Uglavnom, ima scena sa mašinovođom i Verom Majls.
Mašinovođa kaže da ne puca u žene.
Pa ona svuče haljinu da pokaže košulju i pantalone.
I pita ga: "A sada?"
On kaže: "Taj šešir nije dobar."
Ona skine šešir, ispod kog je sakrila pištolj, i upuca ga.
A onda mu priđe i kaže:
"Šešir je dobar kada ispod njega možeš nešto da sakriješ."
Znači li to da sada želiš da me upucaš?
Ti si čudak s infoekrana?
Ponekad poznat i kao Aleksandar.
I šta to sve znači?
Jesi li znala da pero marabua...
Pusti pero. Šta želiš?
Jež ima 7000 bodlji... -Šta želiš?
Radim od ponedeljka do petka tamo u Izgubljeno-nađeno.
Video sam da si na stanici izgubila pero.
Posle me jurilo i napadalo i uhvatio sam ga.
I to je sve.
A onim između? Šta je s infoekranom?
Kako je pero bilo tako agresivno, nisam znao kako ćeš ti reagovati.
Oprosti, nisam hteo da te ljutim.
Čekaj.
Koji je najbolji za mene?
Moje je pitanje bilo poštenije. -Hajde reci, koji?
Nijedan. -Nijedan?
Ne, svi su dobri, ali čemu? Ne treba ti šešir.
Ne bi trebalo da se skrivaš pod šeširom.
Znaš šta?
Najbolje bi bilo da me pustiš na miru.
Njen pogled nije mogao da mu naudi,
pa je Aleksandar opet osetio tlo pod nogama.
Ohrabren ushićenjem, pogledao ju je još jednom u oči
i posle popio viski, kao što to rade kauboji.
Jesam li vam rekao da sam izgubio stakleno oko pet puta?
Jednom sam zaspao u fotelji.
Sanjao sam da sam trapezista.
Bacio sam se s visine na mrežu.
I bum.
Bio je to njihov poslednji kontakt iduća četiri dana.
Do jutra koje je počelo prijatno glasno...
I večeri koja se završila olujno.
Prokleti vetar.
To se ponekad događa kad uveče smanje ventilaciju.
Zašto si ti još ovde?
Idem u bioskop.
Sada?
Dole niz pokretne stepenice.
Stvarno si jako čudan.
Zanimljivo, ja to mislim o drugima.
U tom slučaju idem s tobom.
Ne znam da li je to... -Šta?
Nećemo dole biti sami, zar ne? -Ne, ali možda...
Onda nema razloga za strah.
Kako se zoveš? -Karo.
Dobro, Karo.
Sad kad znaš moje ime...
Bam!
Laku noć.
Metak iz revolvera "Smit & Veson"
može da dostigne maksimalnu brzinu od 1225 km/h.
Franc je idućeg jutra leteo mnogo brže.
Ubrzavao je kroz vakuum crnih rupa
i mogao je da utiče na vreme.
Baš kao Aleksandar.
Doživljavao je iste situacije,
ali s različitim ishodom.
Jesam li vam rekao da sam pet puta izgubio stakleno oko?
Jednom, pripremajući se za ronjenje,
uzalud sam pokušavao da izjednačim pritisak u ušima.
I bum.
Dala ti je osmeh.
Moram da idem. -Ostani.
Zaista moram da idem. -Još samo malo.
Tata, šta to radiš? Siđi.
Hoćeš li sesti? -Hoću.
Ali odmah siđi.
Imaš njen pogled i njen osmeh. - Prestani. Zaista moram da se vratim.
Zašto si uopšte ovde i u toj smešnoj košulji?
Radim ovde dole.
Zbog svog ludog oca. Ili si već zaboravio?
Pogled i osmeh su dobri.
Dobri su za prijateljstvo i ništa više od toga.
Treći deo je ključan.
Još nedostaje dodir.
I ne govorim o rukovanju.
I zasigurno ne o naprednom dodiru.
Nežan dodir, koji oboje želite.
I sve to zajedno će odlučiti
hoće li se dogoditi ljubav
ili će sve propasti.
Zdravo, Sutone. -Karo.
Ideš sa mnom na koncert?
Žao mi je, ne mogu. - Ovde dole, niz pokretne stepenice.
Sigurno je već to preboleo.
Sad ti dugujem.
Tek sam otkrila ovaj kafić. Torte su odlične.
Zdravo.
Ja ću čokoladnu tortu i ledeni čaj.
Viski?
Kolu.
Znaš je?
Nekad sam radio ovde.
Koliko ga dobro poznaješ?
Znam sve o njemu.
Onda znaš i da je šupak kao i svi muškarci.
Apsolutno.
I mora da plati, pa ću uzeti dva komada torte.
Šta znaš o meni?
Sve.
Uopšte me ne poznaješ.
Slušaj.
Ti si čudak.
Malo si uštogljen.
Osim nje nisi imao mnogo devojaka.
Verovatno zato toliko gledaš te mačo filmove.
Panično se bojiš perja.
Znaš mnogo o ježevima.
Uspeo si...
Da me iznenadiš.
Da mi probudiš znatiželju i naljutiš me. To moram da ti priznam.
Tvoj film je bio sjajan. Moram da ga imam.
I nemaš pojma o šeširima. Jesam li nešto zaboravila?
Zovu me Suton.
Koliko si puta već pucala na mene?
Tri puta i još me nisi pogodila. -Imaš sreće.
Ne, loše ciljaš.
Menjaš novčanice u kovanice, skrivaš se ispod šešira...
Dosta. Stani.
Ali jedno ne shvatam.
Šta to?
Zašto radiš u toj glupoj kancelariji?
Pa, prvo sam se okušao u šeširima,
ali to nije išlo. -Da, baš.
A zapravo?
Mogu li da pogledam? - Ne, čekaj još malo.
Požuri.
Sad možeš da pogledaš.
Ti si to sve naslikao?
Da.
Bože!
Kad si to sve naslikao?
Svaku nedelju poslednjih 20 godina.
Budalo.
Šta je ovo? - To je kometska ajkula.
A šta je to na glavi?
Maslačkova kaciga.
Maslačkova kaciga?
Da, to je super oružje. Štiti je.
S njom na glavi ništa ne može da joj se dogodi.
I funkcioniše? -Naravno.
Dokaži.
Iduća dva dana Franc se skrivao sa svojim prijateljem Perijem,
a Aleksandar je tražio oružje.
Noć uoči 8. jula bio je spreman.
Još malo napred.
Da, još malo. Tako.
A sada levo. Samo malo. Stani.
Dobro, ostani tu.
Šta dolazi sada? -Voz.
Ne voze više.
Dolazi još jedan, od održavanja. Savršen je.
Ovo je tako neverovatno otrcano.
I tako neverovatno lepo.
Moraš nešto da mi obećaš.
Pogledaj me.
Ne smeš da se zaljubiš u mene. Obećavaš?
Šta god da se dogodi.
Dobar dan.
Sutone!
Našla sam ovo. -Gde?
Tamo napolju.
U redu je, možeš da ga zadržiš.
Ne, znam čije je. Ovde je adresa.
Odnela bih ga sama da imam vremena.
Više-manje mi je usput, ali... Možeš li ti to da učiniš?
Radiš li takve stvari?
Baš i ne.
Ne znam šta me tamo čeka.
Možda neki čudak. Svet ih je pun.
I pun je ljudi koji se boje svega i svačega.
Ali ako ti pomaže, ideš odavde prema zapadu.
Pa, osedlaj konja i dostavi cveće u suton ili...
Ovo je lepo mesto.
Šta kažeš?
Da, Franc, Perijevo odelo za regeneraciju sad bi bilo korisno.
Ali možda će mi za dan ili dva biti bolje.
U redu. Zdravo.
Kad sam rekla da ih doneseš? Pre tri dana? Sedam?
Mesec dana?
Ne snalazim se u ovom delu grada.
Daj mi ga.
Uđi.
Ovo je moja cimerka.
Strašno je glasna i vulgarna, ali ne hrče.
Imaš li još cimerki?
Da, ali je to tužna priča.
Dođi.
Sedi.
Bubamara je hodala s jednog prsta na drugi, a onda je pala u ovu pukotinu.
Satima sam čekala da opet izađe.
Noću sam čak ostavljala upaljenu svetiljku da nađe izlaz, ali uzalud.
Mislim da je jednostavno htela sve da okonča.
2001. Koliko dugo živiš ovde? -Oduvek.
Ali moja mama se odselila pre sedam godina i...
Tada sam dobila novu cimerku. Kao što sam rekla, ne hrče, pa...
A šta je ovo?
Moj alarm. Ali sad je isključen.
Dođavola.
Nije za nas.
Ruže vole alkohol i CO2.
Gotovo naočigled lišću im se vrati sjaj,
ali samo na jedan dan i jednu noć. Posle je sve gotovo.
I šta si radio poslednjih nekoliko dana?
Prekršio sam obećanje.
Ali obećao si.
Šta god da se dogodi. Obećao si, zar ne?
Znam, ali...
Iznenada mi nije ništa značilo.
Aleksandre, i ne poznaješ me.
Mislio sam da možeš da mi daš vremena da te upoznam.
Volela bih.
Ali ne mogu.
Znaš li šta je ovo?
To je bomba.
To je prokleta tempirana bomba i kuca ovde unutra.
A kada eksplodira,
razneće sve važno, a to ne želim.
Zašto sam od svih ljudi morala da upoznam tako neobičnog tipa poput tebe?
Od onog glupog filmića znala sam da mi se nešto događa.
Pokušala sam to da oteram od sebe.
Jednostavno nemaš pojma kako je to.
Ne želim ovo.
Ne treba mi ovo.
Nemam pojma šta kuca tamo unutra,
ali pucala si na mene četiri puta i preživeo sam.
Molim te, idi sada.
Treće noći vetar je prestao da duva, a Aleksandar je nestao.
Karo je pokušala da ga nađe,
ali nije bio u kancelariji.
Nije ovde.
Ni kamere nisu mogle da ga nađu.
Da je bio ovde negde, videla bih ga.
Tražila ga je čak i tamo gde Renate nije imala oči.
Nije bio ovde.
Ali znaš li šta sam danas našla u pisoaru?
Zašto bi bio ovde?
Zašto bi iko bio ovde?
Ako slučajno nađete smeđu aktovku,
molim vas, odnesite je u Izgubljeno-nađeno.
I napokon je otišla kod njega kući.
Pazi, sad dolazi mašinovođa.
Šešir je dobar
ako ispod njega možeš nešto da sakriješ.
Jednostavno ga je upucala.
Gadura.
Aleksandar nije bio ni iznad ni ispod,
ni na svetlu ni u tami.
Bio je tamo gde ne bi nikad pogodila.
Imaš pravo, ovaj mi bolje stoji.
Kako si ušao?
Bilo je otključano.
Sranje.
Gde si bio?
Pitala si me koji je šešir najbolji za tebe. Nisam znao.
Pa si sve vreme tražio neki glupi šešir?
Potrajalo je.
To je ona glupa kaciga?
Ne znam šta tamo unutra kuca,
ali znam, a znaš i ti,
da ovo deluje.
Probaj.
Nema šanse.
Molim te.
Jednom.
Dobro, stvarno je sve moguće.
Strašno ružna.
Prelepa i sramotna i sve.
Sutone, baš si čudak, Aleksandre.
Ponovi ovo poslednje. - Čudak Aleksandar.
Bez "čudak". -Aleksandar.
Samo sam hteo da čujem kako ti to kažeš.
Hej, Sutone...
S ovim ništa ne može da mi se dogodi?
Koliko je pouzdana?
Možeš li da mi kažeš koliko je pouzdana?
Ništa ti se neće dogoditi.
Možeš li to da mi obećaš?
Možeš li to da mi obećaš
i ovaj put da održiš obećanje?
To je dobro.
I ljubili su se svako jutro.
I svake večeri.
I duboko u noć.
Zdravo. -Već je kasno, zar ne?
Doneo sam ti komad torte.
Šta je ovo? -Moj alarm.
Mislio sam da je u okviru vrata.
Ponekad kad sam noću sama, ustanem a da to i ne primetim.
Mesečariš?
Gledaj.
Kul, zar ne?
Da.
I tačno 23 dana kasnije,
maslačkova kaciga je počela da pokazuje svoju delotvornost.
Šta to znači? -Zbog toka vaše bolesti
poslednjih nekoliko sedmica možete da se pridružite ispitivanju.
Naravno, ako to želite.
Koliko će dugo trajati?
Terapija traje pet meseci.
Ne želim da čujem procente, ali imam li ikakve šanse?
Imate.
Ako prođete celu terapiju.
Karo i Aleksandar su se viđali svako jutro.
Mogu li da uđem?
I viđali su se u vreme ručka.
Nekih dana su pokušali da se uzdignu u visine.
Ne pomeraj se.
Budi mirna. -Golica.
Dobro, podigni majicu.
A sada udahni stomakom
i napuni balon.
A sad stani na prste.
Nekih dana su bili glasni.
I zgrabim ga bez oklevanja, i bacim kroz vrata!
Nekih dana su bili tihi.
Ovo mi je omiljeni odlomak:
"Spojiš dvoje ljudi koji dotad nisu bili spojeni
i ponekad se svet promeni, a ponekad ne.
Mogu neslavno da završim
ili završim neslavno.
Ali ponekad nastane nešto novo i svet se promeni."
Drži pogled na krilima,
prati ih, a kad ih izgubiš iz vida,
zatvori oči.
Rezultat poslednjeg pregleda je zadovoljavajući.
Zadovoljavajući znači da nema promene. Nisam prikladan pokusni kunić.
A s obzirom na moju prognozu, kako to nazivate,
ovo je loš početak razgovora između pacijenta i lekara.
Ali svejedno ste mi dragi.
Zaustavljen je napredak. A za četvrtu sedmicu
petomesečnog ciklusa to nije zanemarljivo.
Posebno s obzirom na vašu prognozu.
Znate to.
Nisam glupa. -Ali preterano osetljiva.
Nisam.
Kakve su bile poslednje sedmice?
Jednostavno sam jako umorna i mnogo spavam.
Mučnine?
Na hemoterapiji su bile gore, ali su kraće trajale.
Još četiri meseca znači do decembra.
Do početka januara.
Neću izdržati.
Zato bi trebalo da ostanete ovde do kraja terapije.
Nema šanse.
Opet ću zatvoriti oči
jer se osećam grozno.
A kad se tako osećam, tako i izgledam.
Ali dobro je što kad zatvorim oči,
ne vidim samu sebe.
Ni ti me ne vidiš, dobro?
Zatvori oči.
Reći ću ti tajnu.
Ali je samo za tebe.
Bojim se.
Ne nasmrt, samo malo.
Gde je taj tvoj strah?
Gde se skriva?
Možda ovde?
Ovde?
Ili ovde?
Malo pomaže da se skrivam od njega.
Ako spavam malo više nego obično,
ta zver ne može da me nađe tako brzo.
Za moj strah ne smeš nikome da kažeš.
Koji je danas dan?
Utorak.
Ne, datum.
26. avgust.
Dođavola.
Vreme uopšte ne prolazi.
Ovo predugo traje.
Mislim da tvoja kaciga gubi svoju moć.
Trebalo da bi smisliš nešto drugo.
Kad se Karo doselila kod njega, Aleksandar je napustio kancelariju.
Redžinald Bul, Perijev prvi zamenik.
Nije ga bilo lako nabaviti.
Mislio sam da ćeš biti srećan.
I jesam, samo...
Nema veze.
Hvala.
I čuj...
Srećan put.
Kako se osećaš?
Dobro.
Koliko sam dugo spavala?
Satima? Danima? Sedmicama?
Celu večnost.
Šta je to? -Šta?
Lišće.
Jesen je.
Rekao sam ti, spavala si celu večnost.
Reci mi ozbiljno.
Koliko sam dugo spavala?
Koji je danas datum? - Spavala si gotovo tri sedmice.
Dr Felner je dolazio svaki drugi dan.
Davao ti infuziju i terapiju.
Hteo je da te povede sa sobom, ali bila si stabilna.
I...
Rekao je da...
Šta?
Da će se to opet dogoditi.
Šta je ovo?
Hteo sam da zaustavim vreme, da ga vratim unazad,
ali to je pogrešno. Moram da ga pomerim unapred.
Unapred? -Da.
Samo malo.
Ovo je za posle.
Divim se vašoj strasti i maštovitosti.
Ali tražite od mene da zloupotrebim poverenje.
Ne mogu to da učinim.
Ne tražim da lažete o njenom zdravlju.
Ali veruje da više ne može da izdrži.
Samo želim da opet veruje da može.
Nećemo činiti ništa osim toga što inače činite.
Svi ti lekovi koje joj dajete
deluju protiv slabosti u telu.
Ali deluju samo ako manipulišete organizmom, ako ga prevarite.
Isto ćemo činiti i mi.
Slobodno? -Izvolite.
Linzeri.
Vi idete sa mnom.
Čekajte.
To je smešno.
To nije molba.
To ne znači da neprestano spavate.
Sedativni inhibitori enzima dovode u stanje polusvesti,
koje se menja s normalnim snom.
To znači sedmice? Koji je danas datum?
4. decembar.
Ovo je bizarno putovanje kroz vreme.
Doći ću opet prekosutra.
Svaki dan Aleksandar je puštao Karo da sluša tek pali sneg.
A kad je bila dovoljno snažna, htela je i da ga oseti.
Gle.
Odakle su se oni stvorili?
Sigurno su se skrivali na nekom toplom mestu.
Sigurno im je totalno apsurdno.
Šta?
Ne ležimo na livadi. Njihov svet je napolju, a ne ovde unutra.
Unećemo ga.
Šta? -Njihov svet.
Kad je Božić?
Za dve sedmice.
Dobro, donesi glupu jelku.
Hoću.
Kul.
Odlična je.
Opet pada sneg.
Ko je to?
Nemam pojma.
Tata?
Stvarno? Tako si me brzo prepoznao?
A baš sam se potrudio oko kostima da izgledam što stvarnije.
Šta radiš ovde?
Mislio sam da sada ne bi trebalo da budeš sam.
I nije.
Nikad nije ni bio.
Budalo.
Mama.
Dosta, mama.
Aleksandar mi je rekao da ste poput krtice i kopate tunele.
Da.
Poznajem gotovo ceo svet,
iako sam video malo od njega.
Jeste li videli
one njegove neverovatne slike tamo dole?
Govorio mi je o njima.
Ali još nisam bio tamo.
Trebalo bi da odete. Fantastične su.
Obećavam.
Ostavio si ga napolju dovoljno dugo da bude jako hladno?
Pomeri se još malo nazad.
Hajde već jednom.
Snima.
Tako.
Spremna? -Hajde.
Spremna?
Da.
Stvarno je jako hladno.
Dođi.
Osećaš li miris?
Divan je.
Da je okitimo? -Ne, to bi bilo sladunjavo.
Ali znaš šta bi bilo kul?
Da dođu ona dva leptira, zajedno s još žutih, crvenih i plavih,
i sednu na grane. To bi bilo kul. -Da.
Napokon sam opet sanjala.
Sanjala sam svoj alarm...
Balon?
Da, ali...
Nije funkcionisao.
I nisam htela da funkcioniše.
Jer nisam htela da se probudim.
Bodlje su se nekako povukle.
I prošla sam kroz vrata.
Prvi put.
I bila sam napolju.
Osećala sam se tako lagano.
A onda me moj balon podigao u vazduh.
Čvrsto sam se držala.
Jako, jako čvrsto.
Ovaj ovde mi je pomogao. On zna kako se to radi.
Aleksandar...
Da? -Bio je to dobar osećaj.
Jako dobar osećaj
jer sam napokon opet imala snage.
Jednog dana kada je vetar utihnuo,
videli smo Aleksandara kako uzima Karinu zimsku odeću.
Aleksandre, koji je najbolji za mene?
Ali požuri.
Vruć si.
Zar je napolju tako vruće?
Nije, nimalo.
Lažeš.
Sada možeš da pustiš leptire.
Daj mi ruku.
Reci.
Ne.
Obećao si mi.
Ali ne mogu.
Treba mi sada.
Čvrsto se drži.
Drži pogled na krilima.
Prati ih,
a kada ih izgubiš iz vida, zatvori oči.
MEDIATRANSLATIONS