Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Това е любовна история,
а тук горе, на около 900 м височина, идва краят й.
За да се върнем в началото, трябва да слезем надолу.
По-дълбоко.
ЗВЕЗДИ ПОД ГРАДА
В тази къщичка с малка градина
Александър е отгледан от баба си.
Спри.
Как се казваш?
Наричат ме Сънсет.
Защо те наричат така? - Винаги се движа на запад.
Тя научи Александър не само да гледа далече на запад,
но и да усеща отблизо въздуха по средата.
16 градуса.
Когато той се страхуваше, тя го убеждаваше,
че само трябва да отмие страха.
Естествено, той опозна усещането от допира на баба си.
Рожденият ти ден е след четири дни и не си казал какво искаш.
Същото като миналата година.
Съжалявам, трябва да ми подскажеш.
Да го отпразнуваме тук,
но всички заедно - ти, татко и аз.
Чувам ги.
Колко са? - Три.
Не. Два.
Шлем глухарче.
От кой вид са?
Планетояд и комета акула. Те са на лов.
Кого преследват? - Нас.
За Александър там беше скрита страна на приключенията.
Никога не беше ходил другаде с баща си.
Не става. За съжаление, баща ти не може да дойде.
Всеки път го казваш. Защо не може да дойде?
Признавам, че се боя да ти кажа истината.
Може да се изкъпеш.
Добре, качи се на масата.
Хайде, побързай.
Сега повтаряй след мен.
Или изживяваш живота си, здраво стъпил на земята...
... или поемаш риск и се влюбваш.
Баща ти го казваше, а след това скачаше на масата
и крещеше: "На кого му трябва твърда почва под краката?".
После?
После се влюби в майка ти.
И аз съм се появил. - Да.
Тогава ти се появи.
А няколко дни след твоето раждане майка ти
си отиде от този свят.
Баща ти не я оставя и до ден днешен.
Когато тя заспа, той я придружи надолу.
Обеща й да остане при нея. Той обеща. Разбираш ли?
В това време бащата на Александър тръгна с най-добрия си костюм.
С дива роза в едната ръка и куфар в другата слезе надолу,
за да придружи любимата си.
Александър? Тук ли си?
На пода.
Аз няма да се влюбвам. Обещавам.
Обещаваш ли? - Обещавам.
За да покаже колко сериозно приема обещанието си,
Александър се отказа от класическия уестърн
"Последният влак от Гън Хил" и остана до късно под масата.
Какво правиш?
Може ли от днес да спя тук?
Долу ли?
Ще бъда по-близо до мама.
От този момент той нямаше търпение
да изрисува стените на баща си,
за да изпраща на майка си рисунка след рисунка.
През следващите три години работи в кафене
и неведнъж беше изкушен да се влюби.
Първият път беше една ранна сутрин.
Ти си Александър.
Ето ти името и номера ми. Ще се обадиш ли?
Не.
Вторият път беше късно през нощта.
Последни ли сме? - Току-що приключих.
Имате ли с нечетна година на сечене?
С какво?
Тази монета е сечена през 2008 г.
Моля да ми дадете някоя от 2007 г., 2009 г.
Искам от нечетна година. Разбирате ли?
Добре.
Александър се погрижи разумът на баща му
да бъде навестяван все по-често от мрака.
Вече не му беше достатъчно да го вижда само в неделя.
Той взе решение,
че иска да бъде близо до него и от понеделник до петък.
В началото на лятото ескалатор го отведе до новото работно място.
Здравейте.
Ти си новият.
Александър. - Франц.
Всички ме наричат Пери. - Здравей, Пери.
Пери Родан.
Хубаво име.
Не знаеш ли кой е Пери Родан?
Вече знам.
Все едно. Ела.
Това е Пери Родан.
Всички мислят надутия Скайуокър за герой.
Глупости. Пери е най-добрият.
Без него този хлапак нямаше да съществува.
Александър хареса новата работа. Не беше много трудна,
но всеки ден срещаше нови хора.
Повечето бяха нормални,
но имаше и странни, странно честни...
Намерих го на станция "Щефансплац",
но още миналата зима.
Много ми хареса и ми стана точно, но вече е топло.
Имаше и странно алчни.
Как няма награда?
Добре, тогава ще го взема.
А някои казваха, че Франц не е от този свят.
Александър ги наричаше "странните изгубени".
Казах ли ви, че пет пъти губих стъкленото си око?
Не.
Веднъж внучето ми ме подмами в засада.
Опитах се да се скрия, но тогава последва изстрел.
Освен колегата му Пери, пристрастен към звездите,
в станцията работеше и Ренате, пристрастена към кремовете.
Ето градинаря,
човека змия, а този е хипохондрикът.
С нея нямаше усещането, че ще застраши обещанието си,
защото тя познаваше почти всички хора,
но обичаше само един.
Тя следеше всичко през деня, а голямата й любов
пазеше станцията нощем, макар че се страхуваше от мрака.
Естествено, Александър срещаше и баща си.
Срещна го и в онзи фатален ден,
който трябваше завинаги да промени живота му.
Татко.
Намерих нещо.
Снощи. - Добре, покажи.
Тази е цифрова.
Работи.
Между другото, аз също.
Какво ми казваш? - Няма нужда да идваш.
Добре съм и тук ми харесва.
Момент.
За теб.
Ще отгатна. От 2007 г. и 2009 г.
Благодаря.
Само че не аз, а майка ти обича всичко нечетно.
Внимание. Машинистът.
Сега тя ще го гръмне.
Този боклук.
Шапката е по мярка, ако може да скрие нещо незабелязано.
Той не биваше да си играе с нея.
Погледни го.
Това е от снощи.
Гледай сега.
Перо. - Какво?
Не. Къде гледаш?
Коя е тя? Познаваш ли я? - Не.
И?
И не искам да я познавам.
Добър ден. Току-що го предадоха. Като нов е.
Вижте. Няма и една драскотина по визьора.
Случайно да са предали тук кафява чанта за документи?
Трябва да проверя. Момент.
Кафява чанта ли? - Да, но самата тя не ме интересува.
Обикновено е така. Нещо ценно ли имаше вътре?
Колекционерска вещ. Тя ми е единствена. Там ли е?
Съжалявам.
Толкова ли е зле? - Сигурно и за вас щеше да бъде.
За мен ли? Защо?
Инициалите са поставени в брой номер 989.
Бъдещето на орбиталния апарат.
В чантата, която търся,
е оригиналното издание на първи брой.
"Мисия "Стардъст" ли?
Не. Имате първо издание на "Мисия "Стардъст"?!
Да.
Не.
Дойдоха от дълбините на Галактиката. Никой не ги очакваше.
Луната е тяхната цел.
Главен пилот на "Стардъст" е майор от Космическите сили на САЩ.
Името му...
Пери Родан.
Трябва да намерите броя.
Ще продължа да го търся, но бихте ли ми се обадили,
ако предадат чантата тук?
Естествено.
Обещавам.
Докато Франц копнееше за първата мисия на героя си,
Александър още се опитваше да заличи образите в главата си.
Майка ти сигурно ще я хареса.
Мислиш ли? - Да.
Тя обича звездите и вятъра.
През лятото понякога заставаше в градината,
за да я изсуши.
Казваше, че усеща мекота
и че така се чувства съвсем лека.
Затова и мисля, че ще хареса перото.
Откъде познаваш жената?
Не я познавам. - Ти си я нарисувал.
Досега не беше рисувал жена на тези стени.
Затова и отново я отпращам.
Защо?
Искам само да се отърва от нея.
Щом си получил образите от нея и искаш да се отървеш от тях,
трябва да й ги върнеш.
Иначе не става.
Да обиколим. - Сега нямам време.
Само веднъж.
Трябва да завърша нещо и то ми отнема време.
С теб са само 30 минути.
Мартин, защо работиш нощем, щом се страхуваш от нощта?
Заради нея. - Заради Ренате ли?
Разбери ме правилно. Наистина я харесвам,
но понякога ме задушава. Непрекъснато иска да бъде с мен.
Аз имам нужда от малко време и за себе си.
Хиляда пъти предпочитам нощта пред страха да не я загубя.
Само че да си остане между нас. Обещай ми.
Добре. - Аз ще тръгвам.
Нямаш ли малко време?
Докато приключа работа, ще оставя лампата да свети.
Лампата свети цялата нощ
чак до първите часове на деня.
Хубаво е. Какво е?
Какво е това?
Не чакай прекалено дълго.
Какво ми казваш? - Отиди при нея.
Няма нужда.
Това ли беше?
Вече получи всичко.
Докато Александър си мислеше, че е в безопасност,
звездите се задвижиха
и в Бюрото за намерени вещи пристигна 1961 г.
Почакай.
Намерих го в У2.
Добре.
Трябва да попълниш нещо.
Няма нужда.
8 септември 1961 г.
Страница след страница гравитацията напускаше Франц.
В това време лека меланхолия обземаше Александър.
Това беше първата ти рисунка за майка ти.
Момчето язди лъв и носи онзи шлем.
Как се казваше?
Къде я видя за първи път? - Не помниш ли вече?
Ти нарисува нея и мен. Ето я.
Тя е златарка, а аз водя търг.
Двамата държим тежък чук. Така ни виждаше.
Тя участва в наддаването за една гривна.
Стоеше най-отляво до вратата.
Много искаше гривната,
но тя надхвърли цената й и това я ядоса.
Това много я ядоса и след това си тръгна.
Ти последва ли я?
Изпратих й каталог на търговете.
Бях отбелязал няколко бижута,
за които знаех, че ще задържат цената си.
Разбрала ли е, че е от теб?
Изпратих го анонимно и подбрах само търгове,
в които не участвах.
Тогава тя дойде и се огледа.
Искаше да научи от кого е получила каталога.
Ти си отишъл при нея.
Не, за бога. Щеше да бъде прекалено рано.
Имах симптоми, заради които мислех, че съм влюбен,
но за да се увериш, че обичаш една жена,
трябва да получиш три неща от нея.
Аз тръгвам. - Първото не крие никакъв риск.
Тя трябва да те погледне,
да се вгледа в очите ти,
но не мимолетно и между другото.
Трябва да го иска.
Реакцията й в този момент
ще покаже дали другите две неща още са важни.
Мислех, че ще изпием по една чаша.
Цяла нощ Александър се бори със страха си от другата сутрин.
На кого ще го покажеш?
Коя ми стои най-добре?
Ежедневната.
Тази не става ли?
Голяма ти е. Ежедневната е с по-тясна кройка.
Ще ти подхожда повече.
Гледала ли си "Следотърсачите"?
С Джон Уейн, Вера Майлс.
Каубойски филм ли? - Уестърн. Той е класика.
Със сигурност не съм.
Има една сцена с машиниста и Вера Майлс.
Машинистът казва, че не убива жени.
Тя съблича роклята. Отдолу носи риза и панталон.
Пита го: "А сега?".
Той казва: "Шапката не подхожда".
Тя сваля шапката, вади скрития пистолет и го гръмва.
След това го доближава и казва: "Шапката е по мярка,
ако може да скрие нещо незабелязано".
Означава ли това, че сега ще ме застреляш?
Ти ли си лудият от екрана? - Понякога и Александър.
Добре, а какво означава?
Знаеш ли, че перото е от марабу? - Зарежи го и кажи какво искаш.
Таралежът има до 7000 бодли. - Какво искаш?
Работя от понеделник до петък в Бюрото за намерени вещи.
Видях, че изпусна перото в станцията.
После то ме последва и нападна.
Затова го прибрах. Няма друго.
Пропусна частта по средата с информационния екран.
Перото беше агресивно и не знаех как ще реагираш.
Извинявай. Не исках да досаждам.
Почакай.
Коя ми подхожда най-добре?
Обратното е по-справедливо. - Кажи коя.
Никоя. - Никоя ли?
Всички са хубави, но ти нямаш нужда от шапка.
Според мен не бива да криеш нищо под нея.
Знаеш ли,
най-добре ме остави на мира.
Погледите й не го впечатлиха.
Александър отново усети почва под краката си.
Подведен от високомерие, отново я погледна в очите,
за да пие след това уиски, както правят каубоите.
Казах ли ви, че пет пъти губих стъкленото си око?
Веднъж заспах на фотьойла пред телевизора.
Сънувах, че съм акробат на трапец.
Скочих в мрежата отвисоко.
И пльок!
Беше последният им контакт за следващите четири дни
но онази сутрин, която започна приятно шумно
и завърши с бурна вечер.
Проклетият вятър.
Случва се понякога. Нощем намаляват вентилацията.
Защо още си тук? - Отивам на кино.
Сега ли?
Само ще сляза с ескалатора.
Ти си много особен.
Странно. Аз мисля същото за другите.
Добре. Щом е така, идвам с теб.
Не знам дали... - Какво?
Нали няма да бъдем сами там? - Не, но може...
Няма нужда да се страхуваш.
Как се казваш?
Каро.
Добре, Каро.
След като знаеш името ми...
Лека нощ.
Куршумът от револвер "Смит и Уесън"
има максимална скорост 1225 км/ч.
Франц беше много по-бърз следващата сутрин.
Той ускоряваше през вакуума на черните дупки
и така повлияваше времето.
Същото беше с Александър.
Той преживяваше същата ситуация, но с различен изход.
Казвал ли съм ви, че пет пъти губих стъкленото си око?
Веднъж се подготвях за гмуркане.
Не успях да изравня налягането
и пльок!
Тя ти е подарила смеха си.
Ще тръгвам. - Остани.
Налага се. - Само за малко.
Александър.
Какво правиш, татко? Слизай.
Ще седнеш ли? - Да, но искам да слезеш.
Получи погледа и смеха й. - Стига.
Трябва да се връщам.
Защо изобщо дойде и си с тази странна риза?
Работя долу.
Забрави ли, че работиш тук заради побъркания си баща?
Поглед и смях, добре.
Стигат за приятелство, но за нищо повече.
Третата част е решаваща.
Липсва само едно докосване,
но не говоря за ръкуване,
а още по-малко за прогресивно докосване. Не.
Трябва нежно докосване, желано от двамата.
След това всичко заедно определя
дали ще бъде любов, или провал.
Здравей, Сънсет.
Каро.
Идваш ли на концерт? - Съжалявам, не мога.
Долу е. Само слез с ескалатора.
Сигурно го е преживял.
Сега съм ти длъжница.
Наскоро го открих. Тортите са страхотни.
Здравейте.
За мен шоколадова торта и домашен студен чай.
Уиски?
Една кола.
Познаваш ли я? - Преди работех тук.
Колко добре го познаваш? - Знам всичко за него.
Няма нужда да ти казвам, че е негодник като всички други.
Права си. Затова и трябва да плати.
Искам две парчета шоколадова торта.
Какво знаеш за мен?
Всичко.
Изобщо не ме познаваш.
Добре, слушай.
Ти си особняк.
Малко си задръстен. Не си имал много приятелки.
Сигурно затова гледаш тези филми за мачовци.
Имаш панически страх от пера. Знаеш много за таралежите.
Изненада ме.
Събуди любопитството и гнева ми. Това е голямо постижение.
Филмчетата бяха чудесни. Искам ги.
И не разбираш нищо от шапки. Пропуснах ли нещо?
Наричат ме Сънсет.
Колко пъти вече стреля по мен?
Три пъти и не ме улучи. - Провървя ти.
Не, ти си лош стрелец.
Превръщаш ноти в монети, криеш се под шапки.
Да, престани.
Само едно не мога да разбера.
Какво?
Защо работиш в това глупаво бюро?
Преди това направих опит с шапки,
но не потръгна добре. - Глупости. А наистина?
Може ли да погледна? - Не, почакай.
Побързай.
Сега ги отвори.
Ти ли направи всичко? - Да.
Боже мой.
Кога си го направил? - Всяка неделя от 20 години.
Глупак.
Какво е това? - Кометата акула.
Какво има на главата? - Шлем глухарче.
Шлем глухарче ли?
Да, нещо като супероръжие, което го пази.
Нищо не може да му се случи. - Работи ли?
Естествено.
Докажи го.
Следващите два дни Франц се кри при приятеля си Пери,
а Александър търсеше оръжието.
През нощта срещу 8 юли беше готов.
Премини още малко напред.
Да, още малко. Така.
Мръдни леко наляво. Спри.
Остани там.
Какво ще дойде? - Метрото.
Вече не се движи.
Минава влакът от поддръжката. Идеален е.
Това е невероятно сладникаво
и невероятно прекрасно.
Трябва да ми обещаеш нещо. Погледни ме.
Не бива да се влюбваш в мен. Обещаваш ли?
Каквото и да става.
Ехо?
Сънсет!
Намерих го. - Къде?
Някъде отвън.
Може да го задържиш.
Не, аз знам на кого са. Ето адреса.
Бих отишла лично дотам, ако имах време.
По принцип ми е на път,
но може ли ти да отидеш? Правиш ли такива неща?
Всъщност не. Не знам какво ме очаква там.
Може да живее някой особняк. Светът е пълен с тях.
Светът е пълен с хора, които се страхуват от всичко.
Ако това помага, адресът е само на запад оттук.
Оседлай коня и предай цветята след залеза или...
Това място е хубаво. Какво ще кажеш?
Костюмът за обновяване на клетки на Пери щеше да бъде от полза.
Може би след ден или два ще бъда по-добре.
Добре. Чао.
Кога трябваше да ги донесеш?
Преди три дни, преди седмица, преди месец?
Не познавам добре района.
Дай ги.
Влизай.
Това е съквартирантката ми.
Тя е много шумна и проста, но не хърка.
Имаш ли други съквартиранти? - Да, но е тъжно.
Ела.
Седни тук.
Една божа кравичка минаваше от пръст на пръст,
а след това обратно. От ръката ми влезе в пукнатината.
Чаках с часове да излезе отново.
Нощем оставях лампа да свети, за да намери пътя навън, но нищо.
Мисля, че не е искала.
2001 г. Откога живееш тук?
Открай време, но майка ми се изнесе преди седем години.
Вече имах нова съквартирантка и както казах, тя не хърка.
Какво е това?
Алармената ми система, но сега е изключена.
По дяволите.
Не е за нас.
Розите обичат алкохол и въглена киселина.
Направо се вижда
как връщат блясъка на листата им,
но след един ден и една нощ всичко приключва.
Какво прави последните няколко дни?
Наруших обещанието си.
Нали ми обеща?
Обеща ми, каквото и да се случва.
Да, знам.
В един момент вече нямаше значение за мен.
Александър, изобщо не ме познаваш.
Мислех, че може да ми дадеш това време.
Бих искала,
но не мога.
Знаеш ли какво е това?
Бомба.
Бомба с часовников механизъм тиктака вътре.
Когато избухне, ще помете всичко,
на което държа, а аз не искам.
Защо срещнах точно странен мъж като теб?
Още от първото откачено филмче усетих,
че нещо се случва с мен.
Опитах се някак да го възпра, да го потисна.
Ти нямаш представа какво е.
Не го искам.
Не ми трябва.
Не знам какво тиктака там,
но ти стреля четири пъти по мен и аз оцелях.
Тръгвай си, моля те.
През третата нощ вятърът утихна и Александър беше изчезнал.
Каро искаше да го намери, но той не беше в бюрото.
Не е при мен.
И камерите не го откриваха.
Ако беше някъде тук, щях да го видя.
Потърси го и там, където Ренате не виждаше.
Не е идвал, но знаете ли какво намерих днес в писоара?
Защо да е тук?
Кой ще го иска?
Ако видите кафява чанта за документи,
предайте я в Бюрото за намерени вещи.
Накрая тя отиде в дома му.
Внимание. Машинистът идва.
Шапката е по мярка, ако може да скрие нещо незабелязано.
Тя го застреля. Този негодник.
Александър не беше нито долу, нито горе,
нито в светлината, нито в мрака.
Беше там, където тя не би предположила.
Беше права. Тази ми стои най-добре.
Как влезе тук? - Беше отключено.
По дяволите.
А къде беше?
Попита ме коя шапка би ти стояла най-добре
и аз не знаех.
През цялото време си търсил глупава шапка.
Отне ми време.
Това ли е смешният шлем?
Не знам какво тиктака при теб, но знам,
както и ти знаеш, че този работи.
Пробвай го.
Изключено.
Моля те. Веднъж.
Добре, той наистина е...
... ужасно грозен.
Той е прекрасен, излагащ и всичко друго.
Ей, Сънсет. Ти си особен, Александър.
Повтори последното. - Особен Александър.
Пропусни "особен".
Александър.
Исках да чуя как го казваш.
Ей, Сънсет.
Нищо ли няма да ми се случи с него?
Колко сигурно е?
Можеш ли да ми кажеш колко сигурно е?
Нищо няма да ти се случи.
Можеш ли да ми го обещаеш и този път да го изпълниш?
Това е добре.
Те се целуваха рано всяка сутрин,
късно всяка вечер
и през нощта.
Здравей. - Стана късно, нали?
Донесох ти парче торта.
Какво е това? - Алармената ми система.
Мислех, че е в рамката на вратата.
Когато съм сама, понякога нощем ставам, без да го усетя.
Насън ли ходиш?
Гледай.
Хубаво е, нали?
Да.
Точно след 23 дни шлемът глухарче показа първия си ефект.
Какво означава това?
Ходът на болестта от тези седмици допуска включване в изпитването,
ако вие сте съгласна, естествено.
Колко ще трае?
Терапията включва цикъл от пет месеца.
Не питам за проценти, но ще ми кажете ли
дали наистина има шанс?
Има такъв, ако издържите целия курс на терапията.
Каро и Александър се виждаха всяка сутрин.
Каро.
Може ли да вляза?
Виждаха се на обяд.
Някои дни се опитваха да стигнат горе.
Не може да мърдаш.
Стой неподвижно. - Гъделичка ме.
Повдигни блузата.
Сега дишай само с диафрагма и напълни балона.
Повдигни се на пръсти.
Някои дни бяха шумни.
Други дни бяха тихи.
"Това е новото ми любимо място.
Събира двама души, които преди не са били събрани.
Понякога светът се променя, а друг път не.
Може да паднат и изгорят или да изгорят и паднат.
Понякога се появява нещо ново и светът се е променил."
"Гледай само крилете,
следвай ги, а когато изчезнат, затвори очи."
Резултатите от последния кръвен тест са добри.
Тоест няма промяна. Не съм подходяща за изпитването
а при моята прогноза, както казвате,
това е лошо начало на разговор с пациента.
Въпреки това ви харесвам. - Все още има застой.
Трябва да се отбележи за четвърта седмица от петмесечен цикъл,
особено при вашата прогноза. Наясно сте.
Не съм глупава. - Но хленчите.
Не е вярно.
Как минаха тези седмици?
Постоянно съм изморена и спя много.
Гадене?
Химиотерапията беше по-тежка, но затова пък много по-кратка.
След четири месеца ще стане декември.
До началото на януари.
Няма да издържа.
Затова трябва да проведем терапията стационарно.
В никакъв случай.
След малко ще затворя очи, защото се чувствам гадно.
Щом така се чувствам, така и изглеждам.
Удобното е, че със затворени очи и аз не се виждам.
И ти не ме виждаш. Чу ли?
Затвори очи.
Ще ти кажа една тайна, но тя е само за теб.
Страх ме е.
Не много, но мъничко.
Къде е страхът ти?
Къде се е скрил?
Може би тук?
Тук?
Или тук?
Помага, когато се скрия от него.
Ако спя малко повече от обикновено,
звярът няма да ме открие толкова бързо.
Не казвай на никого, че ме е страх.
Какъв ден е днес? - Вторник.
Не, питам за датата.
26 август. - По дяволите.
Времето изобщо не тече.
Твърде дълго продължава.
Мисля, че шлемът ти губи сили.
Обеща ми да измислиш нещо.
Когато Каро се нанесе при него, Александър напусна бюрото.
Реджинал Бул, първи адютант на Пери. Беше трудно да се намери.
Мислех, че ще се зарадваш.
Да, само че... Все едно.
Благодаря и всичко хубаво.
Здравей. - Как се чувстваш?
Добре.
Колко време спах? Часове, дни, седмици?
Вечно.
Какво е това? - Кое?
Листата. - Това е есента.
Казах ти, че спа цяла вечност.
Сериозно. Колко време мина?
Коя дата е днес? - Спа почти три седмици.
Д-р Фелнер идваше през ден,
включваше ти източник и продължи терапията.
Всеки път искаше да те вземе, но ти беше стабилна.
И той каза, че...
Какво?
Че отново ще се случи.
Александър.
Какво е това?
Исках да спра времето и да го върна назад,
но беше грешка. Трябва да го оставя да тече напред.
Напред ли? - Да.
Почакай.
Този е за по-късно.
Възхищавам се на страстта и фантазията ви,
но искате от мен да злоупотребя с доверие.
Не мога. - Не искам от вас
да я лъжете за състоянието й,
но тя вече губи вяра, че ще понесе всичко.
Искам само да й върнем вярата.
Няма да правим нищо, което не правите обикновено.
Лекарствата, които предписвате, се прилагат,
за да се борят със слабости на тялото.
Става само с манипулация на системата.
Те я залъгват. Няма да правим нещо по-различно.
Може ли? - Вземете си. Коледни сладки.
Елате с мен. - Чакайте.
Излагате се. - Това не е молба.
Вие не спите през цялото време.
Ензимните инхибитори причиняват отнесеност,
която се редува с нормалните фази на съня.
Какво означава "седмици"? Коя дата е днес?
Четвърти декември.
Това е като пътуване във времето.
Ще се върна вдругиден.
Всеки ден Александър оставяше Каро да слуша падащия сняг,
а когато укрепна, поиска и да го почувства.
Погледни. Откъде са се взели?
Вероятно са се скрили някъде на топло.
Сигурно за тях е пълен абсурд.
Кое?
Ние не лежим на поляна.
Техният свят е навън, а не вътре.
Ще го донесем.
Кое? - Техния свят. Кога е Коледа?
След две седмици.
Добре, тогава донеси една глупава елха.
Ще го направя.
Супер.
Много е добра.
Отново заваля сняг.
Кой беше?
Не знам.
Татко?
Толкова бързо ли ме позна?
А много се постарах с костюма, за да изглеждам истински.
Какво правиш тук?
Мислех, че сега не бива да бъдеш сам.
Той не е сам
и никога не е бил.
Глупак.
Мамо.
Да. Стига, мамо.
Александър каза, че вие сте нещо като къртица и копаете тунел.
Да.
Познавам почти целия свят,
но не видях много от него.
Виждали ли сте и невероятните му картини долу?
Той ми разказа за тях,
но още не съм ходил там.
Непременно го направете. Те са фантастични.
Обещавам.
Остави ли я достатъчно дълго навън, за да изстине добре?
Отстъпи още малко назад.
Работи.
Готова ли си?
Хайде.
Готова ли си? - Да.
Наистина е много студена.
Ела при мен.
Подушваш ли?
Прекрасна е.
Да я украсим ли? - Не, ще бъде кич.
Ще бъде хубаво,
ако дойдат двете пеперуди,
а с тях и още много жълти, червени и сини.
Ще накацат по клоните и ще бъде красиво.
Най-после сънувах нещо.
Беше моята аларма. - Балонът ли?
Да, само че
не се задейства.
Аз и не исках да се задейства.
Не исках да се будя.
Бодлите се отдръпнаха леко назад.
Тогава аз преминах
за първи път.
И после бях навън.
Чувствах се много лека.
След това балонът ме издигна.
Държах се здраво.
Бях се вкопчила в него.
Той ми помогна. Знае как става.
Александър. - Да.
Чувството беше хубаво.
Беше много приятно. Най-после отново имах сили.
В един ден, в който вятърът спря,
Александър беше забелязан да взема зимните дрехи на Каро.
Александър.
Коя ми подхожда най-много?
Не се бави прекалено дълго.
Каро.
Гориш.
Толкова топло ли е отвън?
Не, изобщо не е.
Лъжец.
Тогава може да пуснеш и пеперудите.
Дай ми ръка.
Кажи го.
Не.
Ти ми обеща.
Да, но не мога.
Сега ми е нужно.
Дръж се здраво.
Гледай само крилете.
Проследи ги, а когато изчезнат, затвори очи.
Превод СВЕТЛА ВАСИЛЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО