Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Toto je milostný příběh.
A tady nahoře, ve výšce asi 900 metrů, končí.
Chceme-li se dostat na jeho začátek,
musíme níž.
Níž.
PRVNÍ LETNÍ SNÍH
V tomto malém domku se zahrádkou
vyrůstal u své babičky Alexandr.
Stůj.
Jak se jmenuješ?
Říkají mi Soumrak.
Proč ti říkají Soumrak?
Protože vždycky mířím na západ.
Naučila Alexandra nejen hledět daleko na západ,
ale také vnímat vzduch přímo tady, docela blízko .
Šestnáct stupňů.
A když cítil, že má strach, přesvědčila ho,
že prostě stačí ho ze sebe smýt.
A také zjistil, jaká je jeho babička na dotek.
Za čtyři dny máš narozeniny,
a pořád jsi mi ještě neřekl, co si přeješ.
To stejné jako loni.
Je mi líto, ale budeš mi muset trochu napovědět.
Abychom je oslavili tady.
Ale všichni dohromady. Ty, táta a já.
Slyším je.
Kolik jich je?
Tři. Ne, dva.
Pampeliškovou helmu?
Jaký je to druh?
Požírač planet a kometový žralok. Jsou na lovu.
- A koho loví? - Nás!
Pro Alexandra to byla tajná země plná dobrodružství
a s otcem nikdy jinde nebyl.
To nejde. Táta přijít nemůže. Bohužel.
To říkáš pokaždé. Proč nemůže přijít?
Abych byla upřímná, mám strach ti říct pravdu.
Můžeš se přece osprchovat.
Dobře. Postav se na stůl. Tak šup.
A teď opakuj po mně.
Buď žiješ život oběma nohama pevně na zemi...
Nebo riskuješ a zamiluješ se.
Tak to řekl tvůj táta a pak vyskočil na stůl
a zařval, kdo sakra potřebuje pod nohama nějakou pitomou zem?
A pak?
Pak se zamiloval do tvojí mámy.
- A potom jsem přišel na svět já. - Jo.
Jo, pak jsi přišel na svět ty.
A tvá máma tenhle svět několik dní po tvém narození
opustila.
Ale táta ji tam dole nenechal samotnou.
Byl celou dobu s ní, celou tu dobu.
Slíbil jí, že u ní zůstane. Slíbil jí to. Chápeš?
V tu samou dobu se ve svém nejlepším obleku,
s divokou růží v jedné ruce a s kufrem v druhé,
vypravil Alexandrův otec do hlubin,
aby byl své lásce nablízku.
Alexandře? Jsi tady?
Na zemi.
A nikdy se nezamiluju. Slibuju.
- Slibuješ? - Ano, slibuju.
Aby Alexandr ukázal, jak moc to s tím slibem myslí vážně,
vzdal se klasického westernu Poslední vlak z Gun Hillu
a až do pozdních nočních hodin zůstal pod stolem.
A co má být tohle?
Můžu ode dneška spát tady?
Tady dole?
Pak budu mamince taky blíž.
Od té chvíle se už nemohl dočkat,
až bude u otce malovat po zdech
a posílat mamince jeden obraz za druhým.
Další tři roky pracoval v jedné kavárně
a několikrát byl vystaven pokušení se zamilovat.
Poprvé to bylo časně zrána .
Ty jsi Alexandr?
Tady je moje jméno a telefon. Zavoláš mi?
Ne.
A podruhé pozdě v noci.
- Jsme poslední? - Právě jsem zavřel.
Nemáte náhodou nějakou s lichým letopočtem ražby?
S čím?
Tato mince byla vyražena v roce 2008.
A já vás žádám o nějakou z roku 2007, 2009.
Prostě s lichým letopočtem. Chápete?
Dobře.
Alexandr se obával, že se rozum jeho otce
stále častěji potýká s návštěvami z temnoty.
Už mu nestačilo vídat ho jen o nedělích.
A tak se rozhodl,
že mu chce být na blízku i od pondělí do pátku.
Přesně začátkem léta ho eskalátor dovezl na jeho nové pracoviště.
Dobrý den.
Ty jsi ten nový?
- Alexandr. - Franz.
- Ale všichni mi tu říkají Perry. - Ahoj Perry.
Perry Rhodan.
Bezva jméno.
Ty asi nevíš, kdo je Perry Rhodan.
Teď už přece jo.
To je fuk. Pojď sem.
Tohle je Perry Rhodan.
Všichni si myslí, že největší hrdina je ten nafoukanej Skywalker.
Hloupost. Nejlepší je Perry.
Bez něj by ty hvězdný kraviny vůbec nenatočili.
Alexandr měl svou novou práci rád.
Nebyla úplně náročná,
ale každý den poznával nové lidi.
Většinou byli obyčejní,
ale našlo se i pár podivínů, podivných poctivců ...
Našla jsem ho na stanici Stephansplatz.
Ale už loňskou zimu.
Strašně se mi líbil, a k tomu mi seděl.
Ale teď už je stejně moc teplo.
Nebo podivných chamtivců...
Co tím myslíte, že odměna není?
Fajn, tak si je zase vezmu.
A pak těch, kteří podle Franze nebyli z tohoto světa.
A Alexandr jim říkal podivní ztracenci.
Už jsem vám někdy vyprávěl, že jsem pětkrát přišel o skleněné oko?
Ne.
Jednou na mě můj vnuk nastražil léčku.
Snažil jsem se schovat. Ale pak padl výstřel.
Kromě kolegy Perryho, kterému uhranuly hvězdy,
byla na stanici ještě Renate, která propadla krémům.
Tohle je zahradník...
Tady je hadí muž
a to je hypochondr.
S ní neměl nikdy pocit, že by svůj slib mohl porušit.
Nejspíš proto, že tady sice znala skoro všechny,
ale milovala jen jednoho.
Zatímco ona na všechno dohlížela přes den,
muž jejího srdce hlídal stanici v noci.
A to i přesto, že se strašně bál tmy.
A Alexandr se samozřejmě setkával i se svým otcem.
A setkali se i toho osudného dne,
který měl jeho život navždy změnit .
Tati.
Něco jsem našel.
- Včera večer. - Fajn, tak ukaž.
Je digitální.
Funguje. A mimochodem, já taky.
Co tím myslíš?
Nemusíš tu být. Daří se mi dobře a jsem tu rád.
Moment.
Pro tebe.
Nech mě hádat. 2007, 2009.
Děkuju.
Ale měl bys vědět, že ne já, ale tvá matka miluje všechno liché.
Pozor, strojvůdce!
A teď ho zastřelí.
Ta mrcha.
Klobouk sedí tehdy, když se pod něj dá něco nepozorovaně schovat.
Neměl si s ní prostě zahrávat.
Podívej se na něj.
Tohle je ze včerejšího večera.
Teď sleduj.
- Peříčko. - Co?
Ne. Kam se to díváš?
- Kdo je to? Ty ji znáš? - Ne.
No a?
A taky nechci.
Dobrý den. Právě ji sem někdo přinesl.
Je jako nová. Podívejte, na hledí není ani škrábaneček.
Chtěl jsem se zeptat, jestli sem někdo nepřinesl hnědou aktovku.
Hned se podívám. Chviličku.
- Hnědá aktovka říkáte? - Ano. Ale o tu tašku vůbec nejde.
To už tak bývá. Měl jste tam něco cenného?
Sběratelský kousek. To jediné, co mám. Je tady?
Je mi líto.
Je to tak strašné?
Pro vás by to asi taky bylo, nemyslíte?
Pro mě? Proč?
Ty iniciály se poprvé objevily v sešitu s číslem 989.
Budoucnost orbitru.
V té tašce, kterou hledám,
je původní vydání sešitu číslo 1.
Operace Stardust?
Ne! Vy máte první vydání Operace Stardust.
Ano.
Ne.
"Objevili se tu z hlubin galaxie. Nikdy se s nimi nepočítalo.
Jejich cílem je Měsíc.
Hlavní pilot Stardustu je major amerických vesmírných sil.
Jmenuje se...
Perry Rhodan."
Musíte ten sešit zase najít.
Budu hledat dál, ale zavolal byste mi,
kdyby tady tu tašku někdo odevzdal?
Ale samozřejmě...
Slibuju.
A zatímco Franz toužil po první misi svého hrdiny,
Alexandr se stále snažil vypudit z hlavy svoje představy .
To by se mamince určitě líbilo.
- Myslíš? - Ano.
Má ráda hvězdy a vítr taky.
V létě občas postávala na zahradě
a nechávala se jím osoušet.
Prý to bylo velmi něžné.
A cítila se při tom tak lehká.
Proto si také myslím, že by se jí líbilo to pírko.
Odkud znáš tu ženu?
Já ji neznám.
Vždyť jsi ji ale namaloval.
A na tyhle zdi jsi ještě nikdy žádnou ženu nenamaloval.
A proto ji zase posílám pryč.
Proč?
Chci se jí prostě jenom zbavit.
Jestli ti ty obrazy vnukla ona a chceš se jich zase zbavit,
musíš jí je vrátit.
Jinak to nefunguje.
- Půjdeme se projít? - Já bohužel nemám čas.
Ale proč?
Promiň, ale musím něco dodělat, a to ještě potrvá.
S tebou to ale trvá jenom třicet minut.
Martine, proč vlastně pracuješ v noci,
když se tak šíleně bojíš tmy?
- Kvůli ní. - Kvůli Renate?
Nesmíš to chápat špatně. Mám ji opravdu rád.
Ale někdy mě dusí, chce být pořád se mnou, celou dobu.
Někdy taky potřebuju trochu času pro sebe.
A proto tisíckrát radši strávím noc tam dole,
než abych měl strach, že ji ztratím.
Ale tohle zůstane mezi námi. Slibuješ?
- Dobře. - Tak já zase jdu.
Nemáš trochu času?
Ale dokud nebudu hotový, nechám tu pro tebe rozsvícené světlo.
Lampa svítila celou noc.
A svítila až do časného rána.
Tohle je super. Co je to?
Co je to?
Neměl by sis dávat moc načas.
- Co tím myslíš? - No běž za ní.
To nemusím.
Takže to je všechno?
Ona teď všechno má.
A zatímco se Alexandr domníval, že je v bezpečí,
ve ztrátách a nálezech se hvězdy daly do pohybu
a uháněly do roku 1961.
Počkej chvilku.
Tu jsem našla na lince U2.
Dobře.
Musíš mi tu ještě něco vyplnit.
V pohodě.
8. září 1961.
Zatímco Franz obracel stránku za stránkou
a opouštěla ho gravitace,
Alexandra táhl k zemi dotek melancholie.
Tohle byl tvůj první obrázek pro maminku.
Chlapec, co jede na lvu a na hlavě má helmu.
Jak se ta helma zase jmenovala?
- Kde jsi ji uviděl poprvé? - To už nevíš?
Namaloval jsi nás oba. Tady je.
Ona je zlatnice a já licitátor,
oba jsme tu s těžkým kladivem.
Tak jsi nás viděl.
Chtěla koupit náramek pro svou dílnu.
Stála úplně vlevo u dveří.
Ten náramek chtěla moc mít,
ale cena se vyšplhala příliš vysoko, a to ji naštvalo.
Strašně ji to naštvalo. A pak zmizela.
A šel jsi za ní?
Poslal jsem jí dražební katalog,
kde jsem označil několik šperků,
u kterých jsem měl jistotu, že si podrží cenu.
A věděla, že je od tebe?
To bylo samozřejmě anonymní, a také jsem vybral jen aukce,
na kterých jsem se nijak nepodílel.
Ale ona pak přišla. A rozhlížela se.
Chtěla zjistit, kdo jí ten katalog poslal.
A ty jsi šel za ní.
Pro smilování boží, ovšem, že ne. To by bylo moc brzy.
Měl jsem sice symptomy, které člověku dovolí si myslet,
že je zamilovaný,
ale abys věděl, že nějakou ženu skutečně miluješ,
musíš od ní dostat tři věci.
Už musím jít.
První z nich je ještě bez jakéhokoliv rizika.
Musí se na tebe podívat.
Pohlédnout ti přímo do očí.
Ale ne nahodile, ne jenom tak!
Musí to chtít.
A to, jak v té chvíli zareaguje,
rozhoduje o tom, jestli jsou ty další dvě věci ještě důležité.
Myslel jsem si, že si spolu dáme skleničku.
Po zbytek noci Alexandr bojoval se strachem z následujícího rána.
A komu je pak ukazuješ?
Který mi nejlíp sedí?
Ten pork pie.
Tenhle ne?
Tenhle je trochu moc velký, pork pie má užší střih,
hodil by se k tobě víc.
Znáš film s názvem Stopař?
John Wayne, Vera Milesová.
- Kovbojka? - Klasický western.
Tak to určitě ne.
Je tam jedna scéna se strojvedoucím a Verou Milesovou.
Strojvedoucí říká, že on ženy nestřílí.
A ona si tedy svleče šaty a pod nimi má košili a kalhoty.
A řekne: "A teď?"
On na to, že jí ten klobouk nesedí.
Ona si klobouk sundá, vezme pistoli, kterou v něm měla, a zastřelí ho.
Pak k němu dojde a řekne, že klobouk sedí tehdy,
když se pod něj dá něco nepozorovaně schovat.
Takže to znamená, že mě teď chceš zastřelit?
- To ty jsi ten blázen z infotabule? - Někdy taky Alexandr.
Ale co to má všechno znamenat?
Věděla jsi, že to pírko je z ptáka maribu?
Sakra, to je fuk, řekni mi, co chceš.
- A že ježek mívá až 7000 bodlin? - Co chceš?
Od pondělí do pátku pracuju v těch ztrátách a nálezech, tamhle naproti.
A viděl jsem, že jsi na peronu ztratila peříčko.
A to mě tam pak honilo a útočilo na mě.
Tak jsem si ho dal do kapsy. Pak už nic. To je všechno.
A co to všechno mezitím, co ta infotabule?
Protože to pírko bylo tak agresivní,
nevěděl jsem, jak se zachováš ty.
Mrzí mě to, nechtěl jsem obtěžovat.
Hej, počkej ještě.
Který z nich se hodí ke mně?
- Obráceně to bylo férovější. - Tak řekni, který?
- Žádný. - Žádný?
Ne, všechny jsou dobré, ale na co? Vždyť ty žádný nepotřebuješ.
Podle mě by sis pod něj nic schovávat neměla.
Víš co?
Nejlepší bude, když mě necháš na pokoji.
Protože Alexandrovi její pohledy nemohly nijak ublížit,
zase ucítil pevnou půdu pod nohama.
Opanován zpupností, pohlédl jí ještě naposledy do očí.
A pak se dal do pití whisky, jak už to kovbojové dělají.
Už jsem vám někdy vyprávěl,
že jsem pětkrát přišel o skleněné oko?
Jednou, to jsem usnul v křesle před televizí.
Zdálo se mi, že jsem akrobat na hrazdě.
A dopadl jsem z velké výšky do sítě.
A...
Po tomto setkání se čtyři dny neviděli.
Až do onoho rána, které začalo tak příjemně hlasitě,
a do onoho večera, který skončil tak bouřlivě .
Zatracenej vítr.
Někdy se to stává, když v noci ztlumí ventilaci.
- A co tu ještě děláš? - Jdu do kina.
Teď?
Je hned tady, musíš jen eskalátorem dolů.
Ty jsi vážně dost zvláštní.
Divný, přesně to si vždycky myslím o ostatních.
Fajn, když je to tak, půjdu s tebou.
- Nevím, jestli... - Co?
Vždyť tam dole stejně nebudeme sami.
- Ne, ale možná... - Nemusíš mít strach.
Jak se jmenuješ?
Caro.
Tak dobře, Caro.
Teď, když už znáš moje jméno...
Dobrou noc!
Střela z revolveru Smith and Wesson
má maximální rychlost 1225 kilometrů za hodinu.
Franz byl následujícího rána mnohem rychlejší.
"Zrychloval ve vakuu černých děr,
a mohl proto ovlivňovat čas."
A Alexandr na tom byl podobně.
Zažíval úplně stejné situace, jen s jiným koncem.
Už jsem vám někdy vyprávěl,
že jsem pětkrát přišel o skleněné oko?
Jednou jsem trénoval na ponor
a nepodařilo se mi vyrovnat tlak.
A...
Věnovala ti svůj úsměv.
- Už musím jít. - Zůstaň ještě.
- Vážně už musím. - Jen chvilku.
Alexandře!
Tati, co to děláš? Slez dolů!
- Sedneš si tu? - Jo, ale ty teď slezeš.
Máš její pohled i úsměv.
Prosím tě, přestaň, já se teď opravdu musím vrátit.
Proč jsi vlastně vůbec tady
a proč máš na sobě tuhle divnou košili?
Já tady dole pracuju...
Tady pracuješ kvůli svému bláznivému otci, to už jsi zapomněl?
Pohledy a úsměvy jsou dobré.
Dobré pro přátelství, ale nic víc.
Rozhodující je ta třetí část.
Co tomu ještě chybí, je dotek.
Já teď ale nemluvím o podání ruky
a už vůbec ne o odvážnějších dotecích. Ne.
O něžném doteku, chtěném vámi oběma.
A tohle všechno dohromady pak rozhoduje
o lásce nebo pádu.
Ahoj Soumraku!
Caro.
- Půjdeš se mnou na koncert? - Je mi líto, ale nejde to.
Je hned tady, jen eskalátorem dolů.
Určitě to už překonal.
Teď ti něco dlužím.
Nedávno jsem ji objevila. Mají tu úžasné dorty.
- Dobrý večer. - Dobrej.
Ráda bych čokoládový dort a domácí ledový čaj.
Whisky?
Kolu.
- Ty ji znáš? - Kdysi jsem tu pracoval.
Jak dobře ho vlastně znáš?
Vím o něm všechno.
Tak ti ani nemusím říkat, že je stejnej kretén jako ostatní.
Rozhodně. A taky za to pořádně zaplatí.
Ty čokoládové dorty si vezmu dva.
Co o mně víš?
Všechno.
Vždyť mě vůbec neznáš.
Tak dobře. Teď dávej pozor.
Jsi blázen.
Tak trochu upjatý.
Kromě ní jsi ještě moc přítelkyň neměl,
možná právě proto se díváš na všechny ty drsňácký filmy.
Máš panický strach z peří, obstojně se vyznáš v ježcích.
Překvapils mě,
zaujal a rozzlobil, což se u mě docela počítá.
Ty tvý filmy jsou půvabný, musím je rozhodně mít.
A ještě, že o kloboucích nevíš vůbec nic.
Zapomněla jsem na něco?
Říkají mi Soumrak.
Kolikrát už jsi na mě vystřelila?
- Třikrát, a ještě ani trefa? - Měl jsi kliku.
Ne. Jsi mizerná střelkyně,
měníš bankovky na mince a schováváš se pod klobouky.
Jo, přestaň. Nech toho.
Jedné věci ale vůbec nerozumím.
Jaké?
Proč pracuješ v těch pitomých ztrátách a nálezech?
Už jsem to předtím zkoušel s klobouky,
ale nedopadlo to úplně dobře.
No jasně, kecy. A vážně?
- Můžu se podívat? - Ne, ještě počkej.
Pospěš si.
Teď je otevři.
- To jsi dělal všechno ty? - Ano.
Pane jo.
- Kdy jsi tohle všechno dělal? - Jsem tu každou neděli už dvacet let.
Idiote.
- Co je tohle? - To je kometový žralok.
- A co má ten člověk na hlavě? - Pampeliškovou helmu.
Pampeliškovou helmu?
Ano, je to speciální zbraň, která ho chrání.
- Nic se mu v ní nestane. - A funguje?
No jasně.
Tak to dokaž.
Po další dva dny se Franz schovával u svého přítele Perryho
a Alexandr pátral po té zbrani.
V noci na 8. července s tím byl hotov .
Popojdi ještě kousek dopředu.
A ještě, ještě... tak!
A teď doleva. Kousek a stůj!
Dobře, zůstaň, kde jsi.
- A co bude teď? - Přijede metro.
To už nejezdí.
Ale jo. Ještě projíždí údržba. Je to ideální.
To je tak neskutečný kýč.
A je to tak neskutečně krásný.
Musíš mi něco slíbit. Dívej se na mě.
Nesmíš se do mě zamilovat. Slibuješ mi to?
Ať se stane cokoliv.
Haló!
Hej, Soumraku!
- Tohle jsem našla. - A kde?
Někde tam venku.
To je dobrý. Můžeš si je nechat.
Ne, není. Vím, komu patří. Podívej, tady je adresa.
Zajela bych tam sama, kdybych měla čas.
Mám to v podstatě při cestě.
Ale mohl bys to udělat ty? Děláš něco takovýho?
Vlastně ne. Co já vím, co mě tam čeká.
Co když tam bydlí nějakej šílenec? Svět je jich plnej.
Svět je plnej lidí, kteří se přede všemi a přede vším hned podělají.
Ale jestli to pomůže, ta adresa je odtud pořád směrem na západ.
Osedlej koně a ty květiny tam po západu slunce odvez. Jinak...
Tohle je pěkné místo. Co říkáš?
Jo, Franzi.
Ten Perryho oblek na obnovu buněk by se teď hodil.
Ale třeba mi už za den dva bude zase líp.
Dobře, ahoj.
Kdy že jsi je měl doručit? Před třemi dny, před týdnem?
Před měsícem?
Já se tady moc nevyznám.
Dej mi to.
Tak pojď dál.
To je moje spolubydlící.
Je strašně hlučná a vulgární, ale nechrápe.
- A máš ještě nějaký spolubydlící? - Jo, ale je to smutný.
Pojď se mnou.
Posaď se.
Beruška popošla z jednoho prstu na druhý
a zase zpátky a pak mi z ruky zalezla sem do štěrbiny.
Celé hodiny jsem tu čekala, jestli zase nevyleze.
V noci jsem na ni dokonce namířila lampu,
aby vůbec našla cestu ven, ale nic.
Myslím, že už prostě nechtěla.
2001. Odkdy tady bydlíš?
Odjakživa. Ale máma se před sedmi lety odstěhovala a...
to už jsem měla tu novou spolubydlící,
a jak jsem řekla, nechrápe.
Co je tohle?
Můj alarm, ale teď je vypnutý.
Sakra!
Pro nás ne.
Růže milují alkohol a oxid uhličitý.
Člověk může sledovat,
jak se po nich jejich listy ještě jednou rozzáří,
ale jeden den a jedna noc, a je po všem.
A co jsi vlastně těch pár dní dělal?
Porušil jsem slib.
Ale slíbil jsi to, přece jsi...
Ať se stane cokoliv, slíbil jsi mi to.
Jo, já vím,
ale v té chvíli už to pro mě nemělo žádný význam.
Alexandře, vždyť mě vůbec neznáš.
Myslel jsem, že mi třeba dáš čas.
To bych ráda.
Ale nemůžu.
Víš, co to je?
To je bomba.
Podělaná časovaná bomba, která tam uvnitř tiká.
A až bouchne, vezme s sebou všechno,
co je pro mě důležité, a to nechci.
A proč musím sakra natrefit zrovna na takovýho podivína jako ty?
Už hned po těch praštěných filmech jsem věděla,
že se se mnou něco děje.
Snažila jsem se to držet od sebe, vytěsnit to.
Nemáš prostě ani tušení, jaký to je.
Nechci to.
Nepotřebuju to.
Netuším, co tam nahoře tiká,
ale ty jsi na mě čtyřikrát vystřelila a já jsem to přežil.
Prosím tě, jdi.
Třetí noc se vítr utišil a Alexandr zmizel.
Caro ho chtěla najít, ale nebyl ani ve ztrátách a nálezech...
U mě není.
A ani kamery ho nemohly najít.
Kdyby tu někde byl, viděla bych ho.
Hledala ho i tam, kam Renate nedohlédla.
Není tam. Ale představte si, co jsem dneska našla v pisoáru.
Proč by tam byl?
Kdo by tohle chtěl?
Kdybyste někde našli hnědou aktovku,
odevzdejte ji prosím do ztrát a nálezů.
A nakonec za ním přišla domů.
Pozor, teď přijde strojvůdce.
Klobouk sedí tehdy, když se pod něj dá něco nepozorovaně schovat.
Ona ho prostě zastřelila. Ta mrcha.
Alexandr nebyl ani dole, ani nahoře,
ani na světle, ani v temnotě.
Byl tam, kde by ho nikdy nečekala .
Měla jsi pravdu. Tenhle mi sedí nejlíp.
- Jak ses dostal dovnitř? - Bylo už otevřeno.
Kruci!
A kde jsi byl?
Ptala ses mě, který klobouk by se nejlíp hodil k tobě,
a já jsem to nevěděl.
To jsi celou dobu hledal nějakej pitomej klobouk?
Chvíli to trvalo.
Tohle je ta zázračná helma?
Ať už ti tam nahoře tiká cokoliv,
já vím, a ty to víš taky, že tahle věc funguje.
Zkus si ji.
Ani náhodou.
Prosím tě. Jen jednou.
Tak ta má opravdu všechno.
Je pekelně ošklivá.
Je nádherná i trapná. Má prostě všechno.
Soumraku, ty jsi takovej blázen, Alexandře.
- To poslední zopakuj. - Blázen, Alexandře.
Toho "blázna" vynech.
Alexandře.
Chtěl jsem jen slyšet, jak to říkáš.
Soumraku.
Takže se mi v ní nic nestane?
Jakou mám jistotu?
Můžeš mi říct, jak je to jistý?
Nic se ti nestane.
Můžeš to slíbit?
Můžeš mi to slíbit a taky to dodržet?
To je dobrý.
A pak se líbali vždy časně zrána,
v pozdních večerních hodinách
i za hluboké noci.
- Ahoj. - Asi už je docela pozdě, viď?
Přinesl jsem ti kousek dortu.
- Co je to? - To je můj alarm.
Myslel jsem, že je v rámu dveří.
Někdy, když jsem v noci sama, vstanu a ani o tom nevím.
Ty jsi náměsíčná?
Sleduj.
Hustý, ne?
Jo.
A přesně o dvacet tři dní později
se projevil první účinek pampeliškové helmy.
Co to znamená?
Průběh vašeho onemocnění vám umožňuje se té studie zúčastnit.
Samozřejmě pod podmínkou, že budete souhlasit.
Jak dlouho to potrvá?
Léčba je rozvržena do pětiměsíčního cyklu.
Teď po vás nechci žádná procenta, ale mohl byste mi říct,
jestli vážně existuje nějaká šance?
Existuje, za předpokladu, že přežijete dobu léčby.
Caro a Alexandr se vídali každé ráno.
Caro!
Můžu dovnitř?
A vídali se v poledne.
Některé dny se snažili doletět až na vrchol.
Ne, nesmíš se hýbat.
- Zůstaň hezky v klidu. - To lechtá.
A teď si vyhrň halenku.
Nadechni se jenom břichem a ten balón pořádně naplň.
Postav se na špičky.
Některé dny je bylo dost slyšet.
Teď ho bez ostychu popadnu, vyhodím ho ze dveří...
A některé dny byli úplně potichu.
Tohle je moje nová oblíbená pasáž.
"Někdy spojíte dva lidi, kteří se předtím nikdy nesetkali.
A někdy se svět změní, jindy také ne.
Můžou se zřítit a shořet, nebo shořet a zřítit.
Ale někdy vznikne něco nového. A pak se svět změní."
"Prostě se jen dívej na ta křídla,
sleduj je, a až se ti ztratí z dohledu, zavři oči."
Výsledky z posledního odběru jsou v pořádku.
V pořádku znamená, že se nic nezměnilo.
Na pokusy se nehodím
a při mé prognóze, jak tomu tak hezky říkáte,
je to blbej začátek konzultace pacienta s lékařem.
Ale stejně vás mám ráda.
Hladina steriokózy nadále stagnuje,
což ve čtvrtém týdnu pětiměsíčního cyklu stojí za zmínku.
U vaší prognózy obzvlášť. Vždyť to víte.
- Nejsem hloupá. - Ale bolestínská.
To teda ne.
Jaké byly ty poslední týdny?
Jsem prostě strašně unavená a hodně spím.
Nevolnost?
Chemoterapie byla horší, ale zase mnohem kratší.
Když to půjde ještě čtyři měsíce, tak to bude prosinec.
Do začátku ledna.
To nedám.
A proto byste se tu během léčby měla nechat hospitalizovat.
To ani náhodou.
Já teď zase hned zavřu oči, protože je mi fakt hrozně.
A když se tak cítím, tak i tak vypadám.
Ale je praktický, že když mám zavřené oči,
aspoň sebe sama nevidím.
A ty mě taky neuvidíš, ano?
Zavři oči.
Teď ti řeknu tajemství, je ale jenom pro tebe.
Mám strach.
Žádnej šílenej strach, jenom trochu.
Kde je ten strach?
Kam se schoval?
Třeba sem?
Tady?
Nebo sem?
Pomůže už to, že se před ním schovám.
Prostě trochu víc spánku než jindy,
pak mě ta bestie tak rychle nenajde.
To s tím strachem si nech pro sebe.
- Co je dneska za den? - Úterý.
Ne. Myslím kolikátého?
- 26. srpna. - Do háje!
Čas vůbec neutíká.
Trvá to moc dlouho.
Myslím, že ta tvoje helma ztrácí sílu.
Měl bys pomalu něco vymyslet.
A zatímco se Caro stěhovala k němu,
stěhoval se Alexandr ze ztrát a nálezů.
Reginal Bull, Perryho první pobočník, sehnat ho nebylo snadné.
Myslel jsem, že budeš mít radost.
No jo. Jenom... To je fuk.
Díky. A šťastnou cestu!
- Ahoj. - Tak co, jak je?
Dobře.
Jak dlouho jsem spala? Hodiny? Dny? Týdny?
Celou věčnost.
- Celou věčnost. - Co je to?
- Ty listy. - To je podzim.
Říkal jsem, že jsi spala celou věčnost.
Teď vážně. Jak dlouho jsem byla mimo?
- Kolikátého je dneska? - Byla jsi mimo skoro tři týdny.
Doktor Fellner tu byl každý druhý den,
dal ti infuzi a pokračoval v léčbě.
Pokaždé tě chtěl vzít s sebou, ale byla jsi vždycky stabilní.
A ano, řekl, že...
Co?
Že se to stane znovu.
Alexandře.
Co je to?
Já jsem si přece přál, abych mohl zastavit čas.
Ale to bylo špatně. Musím ten čas nechat běžet napřed.
- Napřed? - Ano.
Počkej chvíli.
Ten je na potom.
Obdivuji tu vaši vášeň a fantazii.
Ale chcete po mně, abych zneužil naši vzájemnou důvěru.
A to nemůžu.
Já ale nechci, abyste jí lhal o jejím zdravotním stavu.
Ona prostě jen pomalu ztrácí víru v to, že to všechno vydrží.
Chci jen, abychom jí tu víru zase dali.
A jinak budeme dělat všechno úplně normálně.
Víte, všechny ty léky, které předpisujete, se nasazují,
aby bojovaly proti slabostem v našem těle.
To se ale podaří jen, když zmanipulujete ten systém v nás.
Tím, že ho oklamete. A my neuděláme nic jiného.
- Smím? - S radostí. Linecký.
- Půjdete se mnou. - Počkejte.
- Vždyť je to směšné. - Tohle není prosba.
To ale neznamená, že budete neustále spát.
Sedativní inhibitory enzymů vedou k jakémusi zatmění,
které se střídá s fází normálního spánku.
Co znamená týdny? Kolikátého je dneska?
4. prosince.
Je to jako nějaká bláznivá cesta časem.
Já přijdu zase pozítří.
Díky Alexandrovi Caro každý den slyšela, že napadl sníh,
a když byla silná, chtěla ho taky cítit .
Podívej, odkud se tu vzali?
Asi se schovali někde v teple.
Musí to pro ně být šíleně absurdní.
Co myslíš?
Neležíme tu přece na louce,
jejich svět je venku, ne tady uvnitř.
Tak ho dovnitř přineseme.
- Co? - Jejich svět. Kdy budou Vánoce?
Za dva týdny.
Tak nějakej ten stromeček sežeň.
Dobře.
Fajn.
Je výborná.
Už zase sněží.
Kdo to byl?
Netuším.
Tati?
To jsi mě vážně poznal tak rychle?
A já si dal tolik záležet, abych vypadal jako opravdový.
Co tady prosím tě děláš?
Napadlo mě, že bys teď neměl být sám.
To taky není. A nikdy nebyl.
Ty hlupáku.
Mami, tak už toho nech, mami.
Alexandr mi říkal, že jste něco jako krtek a hloubíte tunely.
Ano.
Znám skoro celý svět.
Ale viděl jsem z něj moc málo.
A viděl jste taky ty jeho neskutečné obrazy tam dole?
Vyprávěl mi o nich, to ano.
Ale ještě jsem tam nebyl.
Tak tam rozhodně musíte. Jsou fantastické!
Slibuju.
Nechal jsi ho schválně dlouho stát venku, aby byl úplně studený?
Posuň se ještě kousek dozadu.
Už to běží.
Už běží.
Tak. Připravená?
Jo, tak dělej.
- Připravená? - Jo.
Je opravdu strašlivě studený.
Pojď ke mně.
Cítíš, jak voní?
Je nádherný.
- A neozdobíme ho? - Ne, to by byl děsný kýč.
Ale víš, co by bylo skvělý?
Kdyby teď přiletěli ti dva motýlci
a s nimi ještě spousta žlutých, červených a modrých.
A sedli by si tady na větve, to by byla paráda.
Konečně se mi zase něco zdálo.
- Byl tam ten můj alarm. - A ten balón?
Jo, ale...
nefungoval...
a já jsem ani nechtěla, aby fungoval.
Protože jsem se nechtěla vzbudit.
Ty ostny se prostě nějak zatáhly.
A pak jsem prošla dál.
Poprvé.
A byla jsem venku.
A cítila jsem se úplně lehká.
A pak mě ten můj balón nesl do výšky.
A já jsem se ho držela.
Držela jsem se moc pevně.
Pomohl mi, on totiž ví, jak na to.
- Hej, Alexandře. - Ano.
Byl to dobrý pocit.
Cítila jsem se moc dobře, protože jsem zase konečně měla sílu.
Jednoho dne, za úplného bezvětří,
zahlédli Alexandra, jak u Caro vyzvedává její zimní věci.
Alexandře.
Který klobouk se ke mně nejvíc hodí?
Ale nerozmýšlej se prosím tě moc dlouho.
Caro.
Ty hoříš.
To je venku takové teplo?
Ne, není. Vůbec ne.
Lháři.
Ty motýly můžeš taky vypustit.
Dej mi ruku.
Řekni to!
Ne.
Slíbil jsi mi to.
Jo, ale nemůžu.
Já to teď potřebuju.
Pevně se drž.
Prostě se jen dívej na ta křídla,
sleduj je, a až se ti ztratí z dohledu, zavři oči.
České titulky Karolína Drew Iyuno 2024