Downloaded from YTS.MX
Dette er noe av det sykeste med det amerikanske systemet, punktum.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det er uetisk og umoralsk.
Foreldre har ingen rettigheter.
Det ville vært mer barmhjertig å skyte deg enn å ta barnet ditt.
Hvorfor har ingen endret dette over årene?
Dette er helt sykt.
Det er derfor jeg sier at når du får barnet ditt tilbake,
forlater dere sykehuset og drar aldri tilbake.
Helt ærlig, jeg er rystet over hva dette barnet har gjennomgått.
-Monster! -Ingen monstre. Mamma er her.
-Jeg følte du stakk hodet i sanden. -Jeg stolte på legene.
Forsikrer du å forklare den rene og fulle sannhet og ikke legge skjul på noe?
Jeg sverger.
Jeg kan ikke det. Jeg kjemper for barnet mitt.
Hva skal jeg føle?
Herregud.
Fortell hva som skjedde.
Hvordan våger du å spørre meg hvorfor jeg er redd for sykehus?
Du traumatiserte meg!
Alle reiser seg. Retten er satt.
Jeg savner deg, og håper jeg får se deg snart.
Du kommer nok til å se meg snart.
Vi må bare være tålmodige, ok?
TA VARE PÅ MAYA
VENICE I FLORIDA 24. FEBRUAR 2021
Vi bygger familien med kjærlighet.
Ærlighet.
Tillit.
Vi som foreldre prøver å gjøre vårt beste for barna.
Du gjør alt for dem.
Det var det Beata og jeg gjorde.
Men ingenting kunne ha forberedt meg
på det jeg opplevde med familien min.
Ingenting.
Dette er Jack Kowalskis vitnesbyrd.
Vi er på opptak. 25. oktober 2021, kl. 09.02.
Mr. Kowalski, jeg vil spørre litt om kona di.
Jeg ble forelsket i Beata med en gang.
Hun hadde noe spesielt ved seg.
Det var i øynene hennes.
Hun var ekte.
Hun var magisk.
Beata kom hit fra det kommunistiske Polen
da hun var 16 år gammel.
Hun gikk på videregående i Chicago,
og hun fortalte meg at en lærer sa at hun ikke ville klare det
fordi hun ikke snakket så bra engelsk.
Det er ikke noe man sier til Beata, for hun tok ikke et nei for et nei.
Og ja, jeg hørte "nei" mange ganger hvor jeg tok feil.
Hun utdannet seg,
og ble sykepleier på hjertekateteriseringslaboratoriet
ved Loyola University Medical Center.
Hun viste at de tok feil.
Beata ønsket seg barn.
Hun planla hvordan rommet skulle være,
hun kjøpte klær og dekorerte.
Jeg visste at hun ville bli en god mor.
Dessverre hadde vi problemer med å få barn.
Men uansett hvor stor påkjenning det var,
ville ikke Beata gi opp.
Hun ga ikke opp.
Det var da Maya ble født.
Beata sørget alltid for at Maya hadde det beste av det beste.
Pianotimer. Polsk skole.
Hun skrev små notater om alt Maya gjorde.
Det var bare den varme følelsen av å ha mer å dele i livene våre.
Og så, to år senere, ble Kyle født.
Et lykketreff.
Uten å prøve.
Jeg drømte
Sølv og gull
Som en scene fra en film
Som alle knuste hjerter kjenner
Tidlig på våren 2015
var livet bra.
Beata jobbet som infusjonssykepleier
og hjalp folk med behandlinger hjemme.
Jeg var brannmann
og ble etter hvert pensjonert,
og kunne tilbringe mer tid med barna.
Vi hadde et fint hus, fint nabolag.
Som en drøm. Paradis.
Men så begynte Maya å bli syk.
Dette er Maya Kowalskis vitnesbyrd.
Vi er i gang. Fredag 15. oktober 2021.
Hei, Maya.
I løpet av perioden 2015 til 2017,
jeg vil gjerne vite hva slags symptomer du hadde da.
Husker du?
Jeg husker at jeg hadde store smerter.
I armene, bena, føttene.
Jeg følte meg alltid slapp,
og klarte ikke å bevege meg like effektivt lenger.
Vi visste ikke hva som var årsaken, og det ble gradvis verre.
Når begynte hun å få problemer?
Først trodde jeg at det var astmaen hennes.
-Men så ble hun tett i brystet. -Ok.
Hostet opp gulgrønt slim,
sinusinfeksjon, og hun kunne ikke gå ut.
Når hun gikk ut, begynte hun å hoste.
Det begynte med pusteproblemer.
Hun hadde en luftveisinfeksjon.
Hun hadde hodepine og tåkesyn.
Huden hennes føltes som om den brant.
Det er ubehagelig når jeg tar på bena dine, ikke sant?
Bena hennes vendte innover.
-Du klarer det. -Du er nesten hos mamma.
Hun kunne ikke gå.
Nesten fremme.
-Jeg vet det. -Jeg takler det ikke.
Jeg husker at jeg hørte at hun gråt hele natten i ekstrem smerte.
Jeg vet det.
Men vi hadde ingen svar.
Det var ikke akseptabelt for oss.
Maya.
Vær sterk.
Jeg prøver å være sterk.
Vi gikk til lege etter lege,
fra ett sykehus til et annet
for å få et svar.
Som sykepleier var Beata veldig grundig,
så hun dokumenterte hvert legebesøk
helt fra begynnelsen,
men de sa bare: "Det er ingenting vi kan gjøre.
Vi vet ikke hva det er."
Jeg hører historien din.
Jeg forstår at hun har gått gjennom mye,
men jeg vet ikke hva vi har med å gjøre,
for å være helt ærlig.
Et barn kan si: "Jeg får ikke puste",
og jeg vet ikke om det er et angstanfall.
-Vel… -Så det er mye som er spørsmålstegn.
Et øyeblikk.
Mamma, det er ikke angst.
Jeg vet det, skatt. Jeg vet.
Han prøver bare å finne ut av det. Bare vær så rolig du kan.
Som foreldre visste vi at noe var galt, og at de ikke gjorde nok.
Så da Beata kom hjem, la hun seg ikke.
Hun undersøkte.
Det var slik hun fant dr. Kirkpatrick.
Maya, kan vi bruke denne videoen for å opplyse andre barn?
-Ja. -Ok, bra.
La oss gå gjennom historien din.
For omtrent tre måneder siden
begynte du å få smerter i føttene her.
Ser du hvordan bena hennes vender seg innover? Vi kaller det dystoni.
Det er faktisk så ille nå at hun ikke kan bære sin egen vekt.
-Klar for å teste? -Ja.
Ok. Ta den høyre hånden din,
og se hvor langt opp du får den før du må stoppe.
Er det… Er det alt? Veldig bra, Maya.
Nå ber vi om hjelp av moren din.
Hun skal komme hit, og holde foten din opp.
Prøv å vifte med tærne så godt du kan.
Kan du prøve det?
Gir du alt har?
-Mamma, ser du noen bevegelser? -Nei.
Ok, mamma. Bra. Bra jobba.
Maya, vil du ha et teppe…
Da jeg så Kowalski-familien første gang i september 2015,
var det åpenbart hva som var problemet med Maya.
Det var helt klart CRPS,
komplekst regionalt smertesyndrom.
Denne videoen er utarbeidet
i samråd med dr. Anthony Kirkpatrick.
Hva er komplekst regionalt smertesyndrom?
En måte å forstå det på er måten det utvikler seg.
La oss si at du får en skade.
Du vet at smertene vil gi seg etter en eller to uker,
hevelsen vil gå ned, rødheten og alt vil forsvinne.
Men det som skjer hos CRPS-pasienter
er at det intensiveres over den perioden.
Publiserte kasusstudier viser
at forekomsten av CRPS øker dramatisk
mellom ni og elleve år,
og at det hovedsakelig forekommer hos jenter.
Pasientene beskriver det som en brennende følelse.
At huden deres blir svært sensitiv for lett berøring.
Se for deg en myk fjær.
Pasienter sier at dette føles som
en kniv som stikkes i kroppen.
Syndromet ble beskrevet for over 100 år siden,
men det ble først anerkjent i moderne medisin på 1990-tallet.
Mange vet ikke at problemet eksisterer,
og mange av de som lider ble fortalt at problemet var psykologisk og innbilt.
Etter min første evaluering av Maya
skjønte jeg at på grunn av omfanget av symptomene,
lesjonene, brennende følelser i bena,
og smerten i hele kroppen hennes,
at Maya hadde avansert CRPS
som vi umiddelbart måtte behandle aggressivt og få under kontroll.
Vi har behandlet over 3000 pasienter med CRPS.
Og vi vet hva som er den beste terapien.
Det er ketamin.
Et stoff kjent for rekreasjonsbruk på nattklubber
blir nå et anerkjent navn blant spesialister på smertebehandling.
Det kalles ketamin. Spesialister bruker det
til å behandle pasienter med kroniske smerter.
Ketamin er en sikker og effektiv behandling for avansert CRPS.
Når ketamin kommer inn i kroppen,
stimulerer det hjernen
og tilbakestiller alt.
Det øker blodtrykket, øker sirkulasjonen
og øker åndedrettet.
Med Maya prøvde vi først den polikliniske prosedyren
med en relativt lav dose.
Gir det smerte?
Men det virket ikke.
Bare her…
Så jeg diskuterte med moren og med Maya
ideen om ketamin-koma.
Noen pasienter tar kontroll over smerten ved å gå i koma.
Her bruker leger opptil 50 ganger en typisk dose
for å indusere en fem dagers koma.
Du ser disse pasientene blir dårligere.
Ingenting hjelper.
Kirurgi, medisiner og nerveblokade virker ikke,
og du gjør dette, og det fungerer.
Dr. Kirkpatrick sier
at eksperimentbehandlingen bare er tilgjengelig i Mexico.
Da jeg ble fortalt at vi måtte dra til Mexico,
var jeg i vantro.
…på ryggen…
Og så sa han at det er en sjanse for at hun kan dø.
Jeg tror det vil gå veldig bra.
Det var veldig skummelt,
men det var ingen andre alternativer.
Det var det, eller se Maya forverres hver dag.
Så vi bestemte oss for å ta henne til Monterrey i Mexico.
MONTERREY I MEXICO NOVEMBER 2015
Vil jeg våkne?
Ja, du vil våkne av den.
Blir jeg normal?
Ja, du er normal.
Ja, og du blir helt normal når du våkner.
-Jeg er rar. -Du er ikke rar.
Jeg føler meg veldig rar.
-Jeg føler meg veldig rar. -Det går bra.
Jeg vil snakke om ketamin-komaen i Mexico.
Husker du noe fra sykehusoppholdet?
Ja, jeg husker at jeg var på rommet.
Det var en høyere dose,
så jeg opplevde flere bivirkninger,
som hallusinasjoner.
Men jeg vet at mamma var hos meg,
og det hjalp.
Her er dag én i koma,
onsdag 18. november.
Maya har det bra.
I dag er det fredag 20. november.
Dette er dag tre i koma.
Maya har det bra.
Det er dag fem i koma.
Hun kastet opp i morges,
så de måtte gi henne ekstra ketamin.
Dette er dag seks i koma, 22.11.15.
Jeg elsker deg, Maya.
Pappa elsker deg. Kyle elsker deg. Corinne elsker deg.
Alle elsker deg.
Nei! Hold den unna. Ikke løft den.
-Mamma! -Ja, mamma er her.
Hei.
-Jeg er her. -Mamma, det er monstre.
Ingen monstre. Mamma er her, og mamma er ikke et monster, ok?
KETAMIN-KOMA DAG SEKS 22. NOVEMBER 2015
Maya, husker du at vi skulle stille deg noen spørsmål?
Moren din vil stille noen spørsmål.
-Ja. -Ikke rør brillene.
-Ok, mamma? -Ja?
-Hei, Maya. -Ja?
-Det er mamma. Husker du mamma? -Ja.
Ok, bra.
-Hva heter broren din? -Kyle.
Flink jente!
Det går ganske bra med henne, og hun har bevegelsene.
Det er ikke uventet, og jeg vil si at hun ikke har hatt hallusinasjoner.
-Er du enig? -Jeg er enig.
Greit. Så, her kommer et spørsmål.
-Er du klar? -Ja.
Vis meg tegnet.
-Vis meg tegnet. -Dette.
Sånn ja! Hei!
Hun klarer det.
Maya kom ut av koma, og hun var bedre.
Hun sa hun var sulten, og det var en stor lettelse å høre.
Komaen virket.
Ketamin hjalp meg med smerten.
Jeg hadde kortvarig hukommelsestap
og noen ganger hadde jeg uklart syn,
men jeg ville godta de bivirkningene
hvis det ville hjelpe meg.
Ok. Det er nå 6. januar, og du har vært i ketamin-koma.
Var det verdt å gå gjennom alt det?
-Ja. -Hjalp veldig.
Spesielt med hodepinen, ikke sant?
-Hodepinen hennes er bedre. -Ja.
-De er svakere nå. -Ja.
-Smertene i bena hennes er bedre. -Ja.
Så, ja.
-Ok… -Alt er bedre.
La oss teste deg. Er du klar for det?
Legg høyre hånd bak hodet.
Det klarte du ikke før. Er det vondt?
Egentlig ikke.
Egentlig ikke, ok. Gjør den andre siden.
-Igjen, du kunne ikke det før. -Nei.
Vi snakket om hvor viktig det er…
Da vi kom tilbake fra Mexico
hadde vi ikke råd til Kirkpatricks behandlinger,
så han anbefalte kollegaen dr. Hanna, som tok forsikringen vår
og foreskrev lave doser ketamin til Maya.
Det er bedre. Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Gå sakte ned.
Hun ble sterkere.
Dystonien avtok.
Hun kunne ikke bruke bena, men hun brukte armene sine
og det gikk veldig bra.
Maya trenger nok to doser ketamin i kveld
etter dette.
Hun gikk tilbake til skolen,
til å le og leke.
Vi var velsignet over at vi endelig hadde sett noe fungere.
Og i et år gjorde det det.
Helt til orkanen kom.
7. OKTOBER 2016
Været var ille for en time siden, og er verre nå som orkanen Matthew
er på vei oppover østkysten av Florida.
Broene er stengt.
Folk har fått beskjed om å holde seg inne.
Det er for farlig å gå ut.
Maya fikk tilbakefall.
Det kom tilbake, og det var veldig alvorlig.
Hun klaget over magesmerter.
Det kom til et punkt der hun skrek og gråt
og tryglet om hjelp.
Jeg kontaktet Beata på jobb.
Ok, vent litt. La meg kjøre til siden.
Jeg sa til henne: "Jeg må ta henne til legevakten."
Jeg dro på sykeuset.
Så til akuttmottaket,
og får de samme spørsmålene igjen.
Den første sykepleieren på mottaket ante ikke hva CRPS var,
og ikke de andre heller.
De ville ha informasjon og spurte.
Jeg fikk kona på telefonen, og hun snakket med legen.
Smertestillende er lavdose naltrekson
og ketamin, oral, foreskrevet av legen.
Hennes bekymring var bare å administrere ketamin,
om og om igjen, mer og mer.
Beata dukker opp en time senere.
Hun var aggressiv og krevende.
Moren var veldig kontrollerende.
Hun sa: "Dette er hva du skal gjøre."
Beata forklarer dem
hva som må gjøres for sykdommen.
Du forstår ikke hennes medisinske diagnose.
Du forstår ikke hvor mye medisin som skal til for å kontrollere smerten.
Men de forsto ikke.
Det er fare for respirasjonssvikt og hjertestans.
Datteren hennes kunne dø av dette,
og det virket ikke som hun var bekymret for det.
Du kom til Johns Hopkins barnesykehus
den 7. oktober 2016,
husker du den dagen?
Jeg husker nok ikke akkurat den dagen,
men jeg husker begynnelsen av oppholdet på Johns Hopkins.
Jeg husker at jeg hadde store smerter.
Var smertene i magen eller foten?
Var det i hele kroppen?
Magen hovedsakelig. Jeg ble sendt til akutten.
Så ble jeg overført til barneintensiv,
intensivavdelingen eller noe.
Det er det meste jeg husker.
Maya fikk lavdose ketamin, men det virket ikke.
Ettersom dagene gikk, følte vi at behandlingen ikke virket på Maya.
Vi begynte å stille spørsmål ved diagnosen CRPS.
Beata visste at lav dosering ikke ville gjøre nytten.
Men de hørte ikke etter.
Situasjonen begynte nå å bli krigersk.
Det ble snakk om å forlate sykehuset.
Det var da jeg begynte å føle meg utrygg for Maya.
Vi ble fortalt at hvis vi planla å dra,
ville de tilkalle vaktene.
Hvis du har mistanke om barnemishandling
må du kontakte barnevernet.
Noen dager senere
besøkte jeg Maya på Johns Hopkins.
På et tidspunkt gikk sykepleieren ut av rommet,
og en kvinne med mørkt hår kom inn.
Forsikrer du å forklare den rene og fulle sannhet
og ikke legge skjul på noe?
-Det gjør jeg. -Oppgi navnet ditt.
Sally Marie Smith.
Hun sa aldri hvem hun var.
Hun bare gikk inn, så på meg, så på Maya.
Hun kom inn,
og hun oppførte seg som en lege som jobbet på sykehuset.
Hun begynte å stille spørsmål.
Hadde de visst hvem hun var, ville vi aldri ha snakket med henne.
Hun spurte: "Hva er galt med Maya? Hvor behandles hun?"
Om medisiner.
Hvordan kunne jeg la noen gi henne så høye doser?
Jeg sa det var det legene foreskrev.
Dr. Hanna, jeg har 55 infusjoner her,
fra tidlig januar til 6. oktober 2016.
Jeg forstår også at du skrev ut flere ketamin-resepter til oral bruk
for hjemmebruk.
-Husker du det? -Ja.
Er det mulig at magesmertene var forårsaket av disse infusjonene?
Det kan være en bivirkning.
Han ga barnet tusen milligram om gangen,
dag etter dag.
Det er ikke vanlig ketamin-dosering.
Jeg har pasienter som tar 1500 mg daglig.
Alle pasienter er forskjellige.
Noen utvikler toleranse,
eller sykdomsprosessen deres krever høyere doser.
Tusen milligram over fire timer
var det som vanligvis hjalp for henne.
Det var flere leger,
blant annet som dokumentert i rapporten til alarmtelefonen,
som var bekymret for Münchhausens syndrom by proxy.
-Münchhausen by proxy. -Münchhausen by proxy.
Münchhausen by proxy eller medisinsk barnemishandling.
Münchhausen by proxy er en form for barnemishandling
der en omsorgsperson gir
falsk eller overdrevet informasjon,
ignorerer medisinske anbefalinger,
og dette atferdsmønsteret skader barnet.
Hun gjorde et ti minutters intervju,
og kort tid etter gikk hun ut.
Det var bevis som støttet en diagnose av medisinsk barnemishandling,
og det virket mest sannsynlig
at Mrs. Kowalski var den som primært utførte barnemishandlingen.
Sykepleieren som hjalp meg kommer tilbake.
Hun sa at jeg måtte dra.
At datteren min…
…er under barnevernets omsorg.
Jeg så datteren min i øynene
og hun så på meg.
Jeg lurer på om jeg vil se henne igjen.
De anklaget henne for å overmedisinere Maya.
De trodde Maya simulerte dette syndromet.
På det tidspunktet sa jeg at vi måtte få tak i en advokat.
Jeg møtte Kowalski-familien i oktober 2016,
og da jeg møtte Beata
var jeg imponert over hennes kunnskap om barnets sykdom.
Hun hadde vært gjennom mye.
Hun var hos mange leger for å få hjelp til datteren sin.
Og hun var veldig bekymret
for hvordan det skulle gå med Maya
på sykehuset og isolert fra dem.
Hun kunne ikke forstå
hvorfor Barne- og familiedepartementet gjorde dette.
Jeg forklarte både Jack og Beata
at slike saker er veldig vanlige.
Barnevernets etterforskere har utrolig mye makt til å fjerne barn.
Alt de må bevise er at det er sannsynlig
at barnet kan bli skadet.
I Florida er barnevernet privatisert.
Så da Sally Smith gjennomgikk Mayas sak,
var hun ansatt ved Suncoast Center.
Senteret hjelper til med
å undersøke anklager om overgrep mot barn i Pinellas County,
der barnesykehuset er.
Barn i Pinellas County er nesten 2,5 ganger mer utsatt
for å bli fjernet fra familien enn gjennomsnittet.
Jeg omtaler det som barnevernsbransjen.
Men du må huske på en ting.
Da barnevernet startet i dette landet på 70-tallet,
snakket vi om barn
som hadde blitt utsatt for overdreven fysisk avstraffelse,
blitt slått, kunne ha brukne ben eller sigarettforbrenninger.
Og vi snakket om seksuelle overgrep.
Mens disse tilfellene fortsatt skjer, har vi nå en ny diagnose som brukes,
medisinsk barnemishandling,
der enhver forelder som bringer barnet sitt
med en uvanlig sykdom til fem forskjellige leger
fordi du vil vite hva som er galt med barnet,
kan bli anklaget for legeshopping
og utsette barnet for unødvendige medisinske prosedyrer
for å oppfylle egne psykiske problemer.
Hva var din personlige vurdering av Beata?
Jeg tror hun kan være…
…litt for direkte noen ganger,
og kanskje noen leger syntes det var støtende.
Jeg tror noen på barnesykehuset ble fornærmet,
og en konflikt startet.
Så snart jeg ble gjort oppmerksom
på at Sally Smith etterforsket,
ringte jeg henne
og forklarte henne hva diagnosen var,
og at jeg kunne gi henne det objektive beviset.
Jeg sa det på telefonen.
Hun skriver rapport to dager senere. Tok hun det med i rapporten? Nei.
Jeg presenterte informasjonen
etter beste evne
og kom frem til en konklusjon.
Jeg sa at hvis hun går videre med dette,
ville det ikke bare være et katastrofalt utfall for barnet,
det ville være en permanent skade for hele familien.
Advarte han deg om at etterforskningen din
kunne føre til unødvendig og permanent skade på barnet og familien?
Jeg vet ikke om han sa det.
Jeg vet at han dokumenterte noe om samtalen vår.
Jeg leste opp det jeg skrev ned.
Jeg vil absolutt erkjenne
at en etterforskning og medisinsk utredning
for mishandling og omsorgssvikt kan påføre en familie noe ubehag.
Er det slik du vil beskrive det som skjedde med Kowalski-familien?
Ubehag?
Jeg vet ikke. Du må spørre dem hvordan de reagerte på det hele.
FLERE TIMER ETTER OMSORGSOVERTAKELSEN AV MAYA
Kan jeg få snakke med Maya?
Jeg dobbeltsjekket med sosialarbeideren.
Hun sa at du ikke kan snakke med henne før etter rettsmøtet i morgen.
Så jeg kan ikke engang snakke med datteren min?
La det være.
Nei, jeg fikk beskjed om at jeg kan gi deg en oppdatering,
men du kan ikke snakke med henne i kveld.
Har du gitt henne smertestillende?
Hun fikk Ativan tidligere,
så hun kan få det igjen klokken elleve.
Beata var fokusert på Mayas omsorg.
Hvis datteren min vil snakke med meg, vil jeg kunne snakke med henne.
Men min tilnærming var
å ikke skape mer spenning mellom sykehuset og familien vår.
Beata…
Slutt.
Jeg vil ikke at barnet mitt skal lide.
Hun er fortsatt mitt barn.
Legg på.
Jeg forstår. Jeg gjør alt jeg kan for at hun ikke skal lide.
Greit. Takk, Theresa.
-Klart. Ha en fin kveld. -Du også. Takk. Adjø.
I stedet for å omfavne hverandre,
det bare… Det ble det en konflikt.
De vil bruke dette mot deg.
Slutt med dette tullet. Jeg vil se datteren min igjen.
Ikke gjør dette! Ikke snakk om smertestillende.
Ikke snakk om ditt og datt.
Du skaper flere problemer.
Jeg vil se datteren min igjen. Ikke gjør dette!
-Slutt å skrike foran… -Du skjønner det ikke.
Kom hit. Nei, du skjønner ikke. Jeg kan stille hvilke spørsmål jeg vil.
Nei. De vil bruke det mot deg.
Jeg garanterer det! Du trakasserer dem.
La dem være!
Ikke ødelegg.
Jeg elsker deg, mamma.
Men kan du ikke gjøre som han sier?
-Vær så snill? -Helvete!
Hør på pappa og prøv å ikke…
Han har ikke alltid rett.
Familien vår falt fra hverandre.
I dag sa denne heksa til meg:
"Du gir henne ketamin intravenøst hjemme."
Jeg sa: "Jeg aner ikke hvem som sa det."
Men nå har denne løgneren og drittsekken rapportert…
Ok, ro deg nå.
Jeg kan ikke det!
Jeg kjemper for barnet mitt. Hva skal jeg føle?
Jeg tror det er viktig at du er rolig.
Spesielt fordi de ble irritert på deg.
Jeg kan bekrefte at du bare fulgte legens instruks.
Det er ingenting som viser at du finner på en sykdom
og at du overdriver situasjonen hennes.
Greit.
I morgen tidlig kl. 9 er det høring om omsorgsovertakelse. Så…
-Det må dere begge være med på. -Ja.
Ja, vi skal begge være der.
Den første fasen av en barnevernssak er en krisesenterfase
der dommeren avgjør hvor barnet skal plasseres.
De vil ha barnevernets foreløpige rapport
og flere vitneutsagn.
…mistenkelig for meg…
Denne legen sa dette. Denne legen sa det.
…en bekymring…
Alt kan brukes mot deg,
så det er lett for dem å vinne,
og det gjør familier veldig sårbare for systemet.
SYV DAGER PÅ SYKEHUS
DAG ÉN UNDER BARNEVERNETS OMSORG
God morgen. Vi er her i Kowalski-saken for en høring
i forbindelse med barnet Maya.
Dere er moren og faren til Maya og Kyle. Stemmer det?
Ja. Beata Kowalski. Mor.
Jack Kowalski. Far.
Ok, takk.
Jeg har fått en kopi av anklagene mot foreldrene.
Jeg har også fått en kopi
av barnevernets medisinske evaluering,
som er en foreløpig rapport.
I lys av anklagene
er det hensiktsmessig at det utstedes kontaktforbud
mellom mor og Maya. Jeg vet at…
Beata.
…en kvinne på 50 år kollapset i retten.
-Kan du åpne øynene? -Personen puster…
-Beata. Hei. -Beata, hører du oss?
Beata! Kan du åpne øynene?
Beata falt i bakken og slo hodet i gulvet.
Maya ble plassert i barnevernets varetekt
på Johns Hopkins barnesykehus.
Behandlingsregimet hennes ble endret
fordi de sa at Beata hadde Münchhausen by proxy.
Dommeren sa at Beata måtte gjennomgå en psykologisk utredning.
Beata gjennomgikk en psykologisk utredning.
Det viste seg at det ikke var Münchhausen by proxy hun hadde,
men en tilpasningsforstyrrelse med depresjon
for å ha blitt fratatt barnet sitt.
Og ved å bli angrepet av systemet.
Beata, i slike saker må du forstå dette.
De er ikke rettferdige.
De bryr seg ikke om bevis.
Jeg har hatt seksti slike saker for foreldre,
og samarbeid er beste måten å få barnet tilbake.
Ok, men jeg må avbryte deg litt.
Hver dag fortalte de meg
at de ikke ante hvordan de skulle behandle tilstanden,
og jeg vil at datteren min skal behandles.
Det stemmer sikkert.
Men når saken allerede er startet,
betyr ikke noe av det lenger.
Dommerne bryr seg ikke om sykehuset tok feil,
de bryr seg mer om
du utgjør en fare for barnet ditt.
Dommerens eneste bekymring er:
"Hvis jeg sender barnet tilbake til mor og far, vil de ta livet av henne?"
Den beste måten å få saken ut av verden på, etter min erfaring,
er å overbevise alle om at du har ombestemt deg
og vil gjøre det de ber deg om.
Og så, når du får barnet ditt tilbake,
forlater dere sykehuset og drar aldri tilbake.
Så i mellomtiden
skal jeg la datteren min bli dårligere?
Har du egentlig noe annet valg?
Enten lider hun nå og du får henne tilbake,
eller hun lider og du får henne aldri hjem.
Jeg skjønner.
Maya, husker du om noen på sykehuset
forklarte hvorfor du ble separert fra foreldrene dine?
Ingen sa det direkte til meg.
Jeg måtte finne ut av det selv.
Hadde du en viss anelse?
Du var bare ti år da,
men skjønte du hva som foregikk?
Jeg var forvirret.
Jeg stilte mange spørsmål, men de svarte meg ikke.
De sa bare: "Du kan ikke snakke med dem."
Så jeg ante ikke.
På et tidspunkt fikk jeg endelig lov til å besøke Maya.
Men det var mange regler jeg måtte følge.
Jeg kunne ikke spørre hvordan hun hadde det, om behandlingene.
Jeg kunne ikke svare på når hun kunne komme hjem.
Kunne ikke si så mye om mamma.
Besøket var veldig kort,
og det var veldig tøft
for jeg så at tilstanden hennes ble verre.
JACKS NOTATER
MAYA FORTALTE MEG AT HUN HAR VONDT
DETTE BLIR VERRE.
Føttene vendte seg mer innover.
Hun hadde flere lesjoner.
Å se henne bli svakere og svakere
var det som var mest frustrerende.
Da jeg kom hjem fra besøket hos Maya,
ville Beata vite hvordan den lille jenta hennes hadde det.
Hun vil vite om de gjør prosedyrer,
gir medisiner, og ditt og datt.
Og jeg kunne ikke si noe.
Jeg kan ikke…
Hvis jeg gjør det,
vil jeg miste mine privilegier som far til å besøke datteren min,
og datteren vår trenger at noen kommer.
Så jeg sa ikke noe.
Kyle, fikk du sjansen til å besøke søsteren din
på sykehuset da hun var innlagt?
Ja.
Hvordan virket søsteren din da du besøkte henne på sykehuset?
Hun virket som om hun ikke ville være der.
Det var vanskelig å være alene,
og det var vanskelig å stole på folk jeg ikke kjente.
De sa til og med at alt var i Mayas hode.
Jenta er syk.
Hun prøver å si hva som er galt med henne,
men ingen lytter.
Det er feil. Jeg kjenner datteren min.
DR. SMITHS MELDINGER
LEGE: JEG BESØKTE MAYA.
HUN BRUKTE BENA TIL Å BEVEGE SEG I RULLESTOLEN
SALLY SMITH: HELDIGVIS KAN HUN IKKE UTFØRE SKUESPILLET 24/7.
OG VET IKKE OM HUN GJØR "FYSIOLOGISKE" FEIL.
JEG SKAL TA BILDER AV DE "BERØRTE" BENA TIL RETTEN.
Synes du at hun ble bedre
etter at hun ble innlagt på JHACH?
Ja.
Hun gikk opp i vekt.
Hun ble avvent av mange medisiner.
Hun hadde ikke lenger magesmerter.
Ble smertene dine bedre etter at du kom til barnesykehuset?
-Protest. -Nei.
Egentlig ikke.
Jeg hadde konstant smerte.
CRPS, hvis det ikke behandles,
uten medisiner og uten riktig fysioterapi,
også uten et støttesystem som hjelper,
er det nesten umulig å oppnå bedring.
Selv om leger kom inn og ut av rommet mitt,
ble jeg aldri hørt på. Jeg ble ignorert.
Det er fem eller to minutter.
Dette var ikke første gang jeg så noe slikt.
Etter noen dager på sykehuset nektet de å gi henne ketamin.
Og uten høydose-ketaminbehandling
hadde hun nesten ingen bevegelse i bena.
Det er da du får blodpropper som kan løsne, gå til lungene,
og det kan være dødelig.
Jeg følte det var viktig
at Beata forsto alvoret i dette.
Jeg advarte henne om at Maya kunne dø en langsom, smertefull død.
(SOM JEG TROR FØRER TIL LANGVARIG UUTHOLDELIG SMERTE
SOM RESULTERER I DIN DATTERS DØD).
-Hei, Beata? -Ja, dette er Beata.
Ok, jeg har Maya på telefonen.
Jeg vil bare gjennomgå reglene så jeg ikke sier noe galt.
Ingen diskusjon om saken.
Bare hold det til aktivitetene hennes og hvordan hun har det.
Ok.
Dere kan snakke nå.
Hei, Maya. Hvordan går det, skatt?
Hei, mamma.
Hei, hvordan har solstrålen min det i dag?
Jeg savner deg, mamma.
Det gjør jeg også, søtnos. Det gjør jeg også.
Jeg savner deg. Vi må bare være tålmodige, ok?
Greit.
Hvordan sov du i natt?
Jeg la meg klokken to.
Jøss. Fikk du ikke sove?
Nei.
Er du alene på rommet ditt, eller sitter Cathi hos deg?
Cathi sitter hos meg.
En sosialarbeider på sykehuset
ble tildelt datteren min.
-Vennligst oppgi navnet ditt. -Catherine R. Bedy.
Noe virket mistenkelig med henne,
så vi googlet navnet hennes.
Det første som dukket opp var at hun ble arrestert for barnemishandling.
Beata blir feilaktig anklaget for barnemishandling,
og hun var i andre enden av linjen og visste dette
og kunne ikke gjøre noe for barnet sitt.
Våknet du nettopp?
Ja.
Hvem er hos deg i dag?
-Cathi. -Ja.
Hun forstyrrer samtalen fordi jeg hører snakk i bakgrunnen.
-Mor? -Ja.
Du må omdirigere.
Ja. Jeg sier bare at dette er min tid med datteren min.
Mor, vennligst omdiriger.
Jeg fant ut at siktelsen ble henlagt.
Men det skapte engstelse hos Beata.
Cathi Bedy fortalte meg at jeg skulle til et fosterhjem.
Hun sa at moren min var på en psykiatrisk institusjon.
Hun sa at hun skulle adoptere meg.
Tok du noen gang Maya på fanget ditt?
Ja.
Klemte du Maya?
Jeg tror vi gir mange barn trøst,
jeg klemte henne sikkert mens hun satt på fanget mitt.
Tror du Maya likte deg?
Protest.
Ja, og…
Jeg tror også Maya til tider var sint
fordi jeg var sykehusets ansikt utad,
sammen med legene.
Husker du at du ble fortalt hvorfor de ville ta bilder av deg?
Ja, Cathi Bedy kom til meg og sa:
"Vil du på rettsmøtet, må jeg gjøre dette."
Barnevernet avgjorde å ta disse bildene av Maya for en omsorgsutredning?
-Ja. -Hun tok av meg klærne.
Hun hadde på seg sports-BH og shorts.
Holdt meg nede. Tok bilder av meg.
Vi tok bilder av armene, bena, ansiktet og magen.
Jeg skrek, gråt og ropte "nei".
Hun ville ikke at du skulle ta bilder av henne slik?
Nei.
Kunne ikke ha gjort det tydeligere.
Men du tok bilder av henne uansett.
Dessverre gjorde vi det.
Hvilke tiltak ble tatt for å ringe foreldrene
og spørre om du kunne ta bilder av barnet deres slik?
Vi ringte ikke foreldrene.
Jeg gikk glipp av halloween, høsttakkefesten, bursdagen min,
og alt jeg tenkte på var når jeg kunne dra hjem og se moren min.
DAG 47 UNDER BARNEVERNETS OMSORG 29. NOVEMBER 2016
Hei, Maya. Hvordan går det, søtnos?
Jeg føler meg ikke bra.
Føler du deg ikke bra?
Alt er vanskelig for meg.
Jeg gråter mye.
Så Tramadol hjelper ikke?
Nei.
-Hva mer får du for smertene? -Ikke noe annet.
Jeg er lei for det, kjære.
Skulle ønske jeg kunne massere ryggen din og klemme deg.
Ja, jeg også.
Fikk du brevet jeg skrev til deg?
-Av Cathi? -Nei.
-Hva? -Cathi har ikke noe brev fra deg.
Jeg sendte det til Charlotte.
Du må ta det opp med Charlotte.
Ok.
Har du fått snakket med advokaten din?
Ja. Han kommer i dag.
Bra. Jeg vil bare være sikker på at du får snakket med ham.
På telefonen kan jeg ikke det fordi jeg kan ikke ringe ut.
Hva mener du med at du ikke kan ringe ut?
Du er ikke i et fengsel, og du er ikke i en konsentrasjonsleir.
-Mor. -Ja.
Hun må bare be sykepleieren om hjelp til det. Det er alt.
Ok.
Hvordan var høsttakkefesten?
Den var ikke så bra.
Jeg vet. Det var den verste høsttakkefesten for meg.
Jeg forstår ikke hvorfor dette skjedde.
Ja. Det er vanskelig. Det er komplisert.
Ingenting galt har skjedd, og vi lider nå.
Jeg vet det. Jeg er veldig lei for det.
Veldig lei for det. Vær sterk, ok?
Ja.
Jeg ber for deg hver dag.
Jeg også.
Så vær sterk.
Jeg prøver.
Ok.
Mor? Vi må si farvel.
Jeg har et annet ærend nå.
Ok.
-Takk. Jeg elsker deg. Ha det. -Jeg elsker deg, mamma. Ha det.
Jeg vet ikke om det var fordi hun spurte Maya om behandlingene
eller hva de gir henne
eller ting hun ikke kunne diskutere med datteren sin,
men dessverre beskyldte Cathi Bedy Beata
for å være upassende under den samtalen.
Og hun prøvde å frata Beata hennes privilegier.
Beata, så sterk som hun er,
så knuste det henne.
JEG KAN IKKE LEVE SLIK LENGER.
DE ER ONDE MONSTRE OG DE ØDELEGGER MEG
Mr. Kowalski, visste du at din kone var
under etterforskning av politiet i Sarasota?
Jeg hørte aldri at det var en etterforskning.
Du ga en innspilt forklaring til betjent Graham, stemmer det?
Ja, jeg snakket med henne, men visste ikke at samtalen ble tatt opp.
Jeg ga ikke samtykke til opptaket.
Fortalte du dem at du jobbet med å etterforske barnemishandling?
Jeg ville nok ha vist fram skiltet mitt og identifisert meg selv, ja.
Jeg spurte om jeg kunne intervjue ham. Vi satte oss ned og hadde en fin samtale.
OPPTAK FRA GRAHAMS INTERVJU
Kan du fortelle om forholdet mellom deg og kona di?
Det er som ethvert ekteskap. Med opp- og nedturer.
Man er ikke enige i alt.
Er dere uenige om Mayas omsorg?
Nei. Jeg kjenner kona mi.
Hun kan være oppe til tre om natta for å forske eller noe.
Jeg hører på det hun sier om det og legene.
Nummer én er legene.
Søker Maya oppmerksomhet fra moren sin? Prøver hun å glede moren?
Mamma vil ha henne syk, derfor skal jeg være syk.
Jeg håper ikke det.
La oss ikke skille kjærlighet, hengivenhet og omsorg fra mishandling
fordi de kan forekomme samtidig.
Ja.
Det er mye vi ikke er enige om,
men hun ville aldri skadet barna sine med vilje.
Det sverger jeg på.
-Elsker du kona di? -Jeg elsker henne.
Jeg bare…
Hun er pågående,
og det blir bare verre nå.
Hun vil ikke samarbeide.
-Dette er en komplisert sak. -Ja.
Det er stor sannsynlighet for at noen blir siktet for straffbare forhold.
Derfor spør jeg. Er du beskyttende eller medskyldig?
Beskyttende overfor barna.
Er barna dine din førsteprioritet?
-Jeg sverger på mitt og mine barns liv. -Jeg bryr meg ikke.
-Jeg burer dere inne om det hjelper Maya. -Om jeg handlet galt, ja.
-Helt klart. -Ja, jeg godtar det.
Hvis Maya ble utskrevet i morgen,
ville du vært villig til å godta
at barnet ikke skulle ha kontakt med moren sin?
Ja.
Uten å nøle.
Ville de at Jack skulle vende seg mot Beata?
Jeg antar at de gjorde det.
Da ville saken deres blitt enklere.
Han sa han ville velge barna fremfor kona.
Det er det han må si.
Sier du noe annet, blir det brukt mot deg.
Det er det eneste riktige svaret.
Jeg dro hjem. Jeg fortalte Beata hva som skjedde.
Ja. "Hva sa du? Hvorfor gjorde du dette? Hvorfor…"
Jeg sa at jeg ikke hadde noe å skjule.
Jeg sa: "De prøver å klandre deg."
Det skapte mye stress hjemme.
Hun følte seg nok forrådt.
DAG 63 UNDER BARNEVERNETS OMSORG 15. DESEMBER 2016
Miss Bedy, du sa at du trodde Maya var lykkelig og trivdes
under din og sykehusets omsorg.
Ja.
Maya beveget bena og armene uten smerter.
Hun spilte piano i underetasjen
og beveget seg ofte rundt på sykehuset.
Vi så at hun ble bedre.
Har du noe svar på det?
Refleksdystrofi er en sykdom,
og den varierer fra dag til dag.
Noen dager kan jeg gjøre visse ting,
og andre dager kan jeg ikke det.
Så det varierer fra dag til dag.
Så, ja, de tar feil der.
Når vi ser på smerte og når jeg ser barn med smerter,
viste Maya aldri noen av symptomene vi ser andre barn med smerte har.
Ærede dommer. Fra Maya.
Hei, det er Maya, og jeg ville skrive til deg.
Først vil jeg takke deg for at du jobber med denne saken.
Og jeg vet at du vet at jeg vil hjem.
Jeg har følt meg forferdelig de siste dagene.
Jeg har blitt verre og verre.
Alt jeg ønsker meg til jul er familien min.
Jeg gråter hver dag, og det gjør meg trist.
Jeg fikk aldri si farvel til mamma.
Jeg ber hver dag om at jeg skal få dra hjem.
I midten av desember 2016
var det en høring, en statuskonferanse.
Vi hadde stadig statuskonferanser,
og Varinia Van Ness kom inn som advokat.
Dette barnet har diagnosen CRPS, som er det foreldrene behandler henne for.
Konstitusjonelt har foreldrene rett til å velge barnets behandlingsform.
Med mindre de…
Vent litt. Legen sa at CRPS er en av diagnosene.
De har dr. Smith som sier noe annet.
Dette var en stor maktkamp.
Men uansett hva vi gjorde,
stilte retten seg gjentatte ganger
på sykehuspersonalets og dr. Sally Smiths side.
Verken domstolen eller folkene her avgjør hva rett diagnose eller behandling er.
Det gjør foreldrene. Vi bør ikke ta den avgjørelsen.
Vi bør ikke engang være her, dommer.
Miss Van Ness, ton det ned.
-Kan jeg stille et spørsmål til? -Ja.
Kan hun få se moren sin, bare for å klemme henne?
Nei, dessverre.
Ikke i dag.
Det ga ingen mening for meg
hvorfor hun ble nektet å gi barnet sitt den klemmen.
Da vi forlot tinghuset den dagen
var Beata knust.
Det eneste jeg vet den dag i dag,
er at ingen av oss kan få den klemmen tilbake nå.
Den klemmen er borte.
Tror du ting hadde vært annerledes hvis hun hadde klemt henne?
Ja, det gjør jeg.
Det gjør jeg.
Den dagen skulle vi i bursdagsselskap hos en nabo,
et barneselskap.
Hun sa: "Jeg går og pakker inn gaven.
Jeg skal ikke gå.
Jeg skal sove. Jeg har migrene."
Kyle og jeg gikk i selskapet.
Og da vi kom hjem
var soveromsdøren lukket.
Vi trodde hun sov.
Så vi satte oss ned og så på TV.
Senere den kvelden
banket noen på døra.
Det var broren hennes, Peter.
Peter gikk rundt i huset.
Han gikk inn i garasjen.
Det var et skrik…
…som jeg aldri glemmer.
Det er navnet mitt på polsk.
Jacek.
Han skrek det så høyt at jeg visste det.
Nødsentralen, hva har skjedd.
Hun hengte seg i garasjen.
Mamma!
-Nei… -Hold linjen.
Hvor gammel er hun?
Førtito.
Herregud.
-Mamma! -Nei, du kan ikke gå inn dit.
Jeg sender noen for å hjelpe deg. La alt være slik du fant det.
Ok, bare få noen hit.
De er på vei.
Ga kona di deg en indikasjon på at dette ville skje?
Nei, men datteren min har en sykdom,
og alt startet derfra.
Bare sykdommen i seg selv var grusom.
-Det er advokaten min. Kan jeg svare? -Ja.
-Hei, Debra. -Herregud!
-Jeg kondolerer. -Debra, jeg er så nedbrutt.
Jeg er så lei for det.
Det føles fryktelig. Dommeren var så kald.
Og så skjedde dette.
Jeg vet at det var fordi han avslo henne.
Det tok livet av henne. Hun snakket ikke om annet på vei hjem.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si det til Maya senere.
Jeg ikke kan dra dit og si det til henne og så dra.
Ok.
Takk, Deb. Ha det.
Jeg husker telefonsamtalen fra Jack
om at kona hadde tatt sitt eget liv.
Jeg var knust.
Jeg kunne ikke tro hva som hadde skjedd.
FRA: BEATA KOWALSKI EMNE: BREV TIL DOMMER LEE E. HAWORTH
Men jeg tror brevet som Beata etterlot til dommer Haworth
gjør det klart
at hun ville at barnet skulle vekk fra det sykehuset.
Hun var bekymret for det som skjedde
under behandlingen hun måtte gjennomgå.
JEG HÅPER DU TAR ANSVAR FOR "MIN DATTERS FYSISKE SVEKKELSE,
Hun ville sørge for at datteren kom seg ut derfra.
Og hun så ingen annen utvei.
FRA: BEATA EMNE: ADJØ (UTKAST)
TA VARE PÅ MAYA OG FORTELL HENNE AT JEG ELSKER HENNE.
FORTELL KYLE AT JEG ELSKER HAM OG HÅPER AT HAN BLIR EN GOD MANN,
HAR EN LYS FREMTID OG ER NÆR GUD.
JEG KLARER IKKE Å VÆRE UTEN MAYA
OG BLI BEHANDLET SOM KRIMINELL.
JEG KAN IKKE SE MIN DATTER LIDE.
TRE MÅNEDER UTEN MAYA HJEMME! JEG ELSKER DERE. BEATA
BEATAS E-POST TIL FAMILIEN FUNNET ETTER HENNES DØD
LEGE #1: HØRTE KETAMIN-JENTAS MOR TOK LIVET SITT I GÅR.
DESSVERRE VAR SPÅDOMMEN MIN RETT.
LEGE #2: HERREGUD… SÅ FORFERDELIG.
JEG VET VI GJORDE DET RETTE, MEN DETTE ER ILLE. DET FØLES IKKE BRA.
LEGE #1: JEG HADDE EN ANNEN MOR SOM GJORDE DET SAMME.
VI GJORDE DEFINITIVT DET RETTE FOR BARNET.
Hei, mamma!
Hei, Maya.
Hvordan har solstrålen min det i dag?
Jeg savner deg, mamma.
Det gjør jeg også.
Jeg savner deg hvert sekund.
Jeg savner at du kommer hjem fra jobb.
Klemming og kos.
Jeg savner å svømme i bassenget med deg.
Jeg savner alt.
Bare lukk øynene og lat som om jeg er der.
Jeg vet det ikke er det samme, men vær sterk og ikke mist håpet.
Jeg har det vondt. Jeg vil komme hjem.
Jeg vil gjøre alt. Jeg lover deg.
Kort tid etter Beatas død
lot de meg ta med Maya
til en spesialist i Rhode Island.
Dr. Chopra.
Han gjorde en evaluering av henne,
som bekreftet at hun har CRPS.
Han sendte rapporten til retten.
Kort tid etter det, fikk jeg tilbake omsorgen for Maya.
ETTER 92 DAGER UNDER BARNEVERNETS OMSORG 13. JANUAR 2017
Maya, vi er så glade for å se deg.
Så glad for at du er hjemme.
Vil du be med meg?
Ja.
Herre Jesus, jeg tar nå ditt dyrebare blod
og stenker det over Maya og familien min.
Jeg overgir familien min til deg.
Ta vare på alt, og ta vare på Maya.
Amen.
FIRE ÅR SENERE 15. DESEMBER 2020
Moren min var veldig medfølende.
Hun var omsorgsfull, lojal, intelligent.
Det er vanskelig å velge adjektiver
for når jeg tenker på moren min, er det…
jeg kan ikke beskrive henne med et par ord.
Etter å ha vært holdt fanget i tre måneder
og så få høre at jeg kunne gå tilbake til en viss normalitet
var utrolig godt å høre.
Det føltes som om alle bønnene mine
og familiens bønner var blitt besvart.
Men jeg mistet en av de viktigste personene i livet mitt.
En person som jeg ikke fikk ta farvel med.
Ja, det var det verste.
Jeg trodde jeg skulle få se henne igjen,
om det så skulle ta et helt år.
Men å bli fortalt at det aldri ville skje…
La oss ta en pause nå, ok?
Jeg henter vann til deg.
Etter at Maya kom hjem i 2017,
måtte vi følge noen instrukser fra retten.
Hun fikk ikke lov til å ta ketaminbehandlinger,
så vi måtte gjøre ting sakte.
Det tok over et år med fysioterapi,
og hun gikk fra rullestol til krykker.
Og ett år etter det, til å gå rundt.
Men hun hadde fortsatt smerter.
Mye smerte.
Og hun kunne få tilbakefall.
Så Maya kan gå nå.
Ja, Maya kan gå nå.
Hun har fortsatt svakheter i underekstremitetene.
…reis deg. Sånn ja.
Hun har gjort enorme fremskritt,
men hun har CRPS,
og hun må fortsette å leve med diagnosen.
Vi prøver å gjøre så godt vi kan.
Men barna vil aldri bli de samme.
Det er veldig vanskelig å forstå hva som rørte seg i Beatas hode.
Å tro at det var den eneste måten å få datteren ut.
Jeg savner henne veldig.
Men jeg føler sinne av og til.
Det er vanskelig å fylle begge rollene.
Uansett hvor mye du prøver, kan du ikke erstatte moren deres.
Noe godt må komme fra all denne smerten.
Jeg har vært journalist i over fem år,
og du får ikke frem sannheten
ved bare å godta ting uten å stille spørsmål ved dem.
Dette virket som en sak som måtte undersøkes.
I 2019 skrev jeg om barnevernet i Sarasota
da jeg kom over saken om Kowalski-familien.
Det var så tragisk, så komplisert.
Da jeg fikk vite at Beata Kowalski hadde tatt livet sitt,
traff det meg rett i hjertet.
Jeg visste jeg måtte fortelle historien, og at jeg måtte få den rett.
Så jeg begynte å grave.
En del av etterforskningen var å snakke med Kowalski-familien.
Jeg intervjuet dr. Sally Smith for å få hennes side av historien,
og dr. Smith var veldig bestemt på at hun ikke hadde gjort noe galt.
Jeg fant ut at dr. Smiths meninger avvek fra andre legers meninger,
inkludert Mayas pleieteam,
dr. Kirkpatrick og dr. Hanna.
Jeg publiserte artikkelen om Kowalski-familien i januar 2019.
Etter den skulle jeg gå videre til neste sak,
men det var da jeg begynte å få telefoner og e-poster,
og jeg innså at dette var mye større enn bare Kowalski-familien.
Klar. Ta vare på Maya…
-Ashley-intervju, opptak to. -Ta vare på Maya… Vivianna, opptak én.
Da jeg leste artikkelen i Sarasota Herald Tribune,
innså jeg at det var mye større enn det vi trodde.
Ha det.
Å innse at så mange andre går gjennom det…
Jeg kunne ikke tro det.
Han har et anfall. Øynene hans ruller. Han skjelver.
Han puster ikke. Han har knapt puls.
Hun begynte å kaste opp.
Så begynte hun å få blåmerker.
Jeg skynder meg til sykehuset.
-Ring 113. -Ring 113.
Vi ringte 113, som man er opplært til.
Jeg sitter ved skrivebordet mitt, og flere familier henvender seg til meg.
Folk som hadde gått til legen for å få hjelp til barna sine
og havnet i systemets favntak.
De finner knuste ribbein. De finner en hjerneblødning.
De fant gamle og nye hjerneblødninger.
Og jeg sa: "Hva mener du? Hun har dette.
Jeg tok henne hit for blåmerker."
Det var da jeg møtte Sally Smith.
De er redde. De er desperate.
Det de hadde til felles var Sally Smith og Johns Hopkins barnesykehus.
Hun så oss i mindre enn ti minutter,
og så ble mannen min arrestert for grov barnemishandling.
Vi ble arrestert og fengslet, og barna mine havnet i fosterhjem.
Disse familiene kom i håp om å få hjelp til barna sine,
og noen dro derfra i håndjern.
Jeg har gjort nesten alle evalueringene
for barn som har vært innlagt på Johns Hopkins de siste 30 årene.
Jeg er en veldig fornuftig, generelt medfølende, omsorgsfull person,
og jeg har ikke som mål å rive familier fra hverandre.
Måten de på sykehuset
snakket om moren min,
var ganske forskrudd.
SMITHS MELDINGER
LEGE: HUN ER FLYTTET TIL ET VIDEOROM.
HUN SITTER MED EN LAPTOP ELLER NOE.
SMITH: VI BØR OVERVÅKE HVA HUN GJØR PÅ NETTET. MOREN ER IKKE TIL Å STOLE PÅ…
De prøvde å overbevise meg om at mamma gjorde ting mot meg.
At hun diktet opp sykdommen min.
Det er helt absurd.
Jeg innser det nå.
Først var jeg forvirret,
og forvirringen ble til sinne.
Å være på et sykehus som holder deg fanget
borte fra familien min, vennene mine, skolen min,
og borte fra personen du elsker.
Veldig frustrerende.
Men jeg holdt det inne.
Fordi jeg ble oppdratt av foreldre
som lærte meg å alltid være snill og respektfull,
så det gjorde jeg.
Vet du hva?
Vi prøvde å samarbeide.
Men ingenting forandrer seg hvis du tier.
Og vi må holde Johns Hopkins ansvarlig for det de gjorde.
Vi vil ha rettferdighet for mamma.
Jeg vil informere om at denne samtalen blir tatt opp.
Er det greit for deg?
Det er greit.
Det var en test som skulle bestilles,
jeg ville vite om det var gjort.
Jeg kan ikke se at den er bestilt.
Ok, den første var Nomenda,
og den andre var…
Han la igjen en beskjed til deg, jeg vet han gjorde det, og han sendte deg e-post.
-Greit, Beata. -Dommeren lot henne ha en telefon.
-Det står i rettskjennelsen. -Slutt med opptaket.
Beata var sykepleier, ikke advokat.
Men hun visste hva sykehuset gjorde.
Hun dokumenterte alt.
E-poster, notater, telefonsamtaler,
og den dokumentasjonen gjør at vi kan gå til sak.
Når de kommer og forteller oss en løgn,
har vi sannheten.
Da jeg hørte de telefonsamtalene, som mor forsto jeg det.
Jeg forsto Beatas frustrasjon.
Det var som en trykkoker.
Jeg kunne føle det bygge seg opp.
Som advokater har vi lært å koble ut følelser,
men du kan ikke unngå det.
Du tenker: "Tenk om det var mitt barn
som har noe som forårsaker ekstrem smerte,
og så finner du leger som sier at det er håp."
Alt ble revet bort øyeblikkelig.
Mange familier gir opp.
Ikke fordi de vil,
men fordi de utfordrer et stort selskap og staten.
De fleste foreldre har ikke evnen, midlene, styrken eller hjelpen
til å kjempe tilbake, så de inngår en tiltaksplan.
Advokaten min sa at det var best og raskest å godta tiltaksplanen.
En tiltaksplan innebærer at en forelder velger å gå med på
det staten krever av dem.
En sjekkliste for å få barnet ditt tilbake.
SINNEMESTRING
PAR-RÅDGIVNING
Det er enklere å bare følge tiltaksplanen selv om du er uskyldig.
Men hvis du signerer tiltaksplanen,
fraskriver du sykehuset alt ansvar.
Kowalski-paret godtok ikke en tiltaksplan.
Beata ville ikke gjøre det.
Hun visste at hun hadde rett, og hun skulle kjempe.
Jeg vet ikke om de tenkte langsiktig,
men jeg vet at det skilte dem ut.
Hadde hun ikke vært så aggressiv, kunne vi ikke gått til sak.
Så vi går etter sykehuset,
dr. Sally Smith og Suncoast
basert på begrepet "påføring av følelsesmessig skade",
noe som betyr at de visste hva de gjorde,
og drev henne mot en form for skade.
Derfor bør de betale straffeskadeerstatning,
som er utformet for å straffe dem for deres ugjerninger.
Denne unge jenta, Maya, representerer håp for oss alle
ved å felle Sally Smith, ved å felle systemet.
De vil bli hørt.
De vil kunne fortelle historien sin,
og de vil at sykehuset og dr. Sally Smith skal høre dem.
Jeg vil at folk skal se at jeg ikke løy
og at andre familier som går gjennom lignende situasjoner
heller ikke lyver.
Jeg har CRPS.
Moren min gjorde meg ikke syk.
Jeg skulle ønske folk ville tro meg.
Miss Kowalski, vennligst løft høyre hånd.
Forsikrer du å forklare den rene og fulle sannhet
og ikke legge skjul på noe?
Ja.
Vi er i gang.
Klokken er 9.57 den 28. august 2020.
Dette er Kyle Kowalskis vitnesbyrd.
Vi er i gang. 15. oktober 2021, kl. 9.01.
Det er fem år siden vi bestemte oss for å reise søksmål mot Johns Hopkins.
Vi sover ikke om natten. Vi tenker på det hele tiden.
Klokken er 14.41. Vi avslutter her.
Det er helt brutalt.
Har dere oppsøkt andre
som kunne utføre ketamin-koma?
Det vet jeg ikke.
Dessverre er personen som kunne vite svaret død.
Altså din avdøde kone, Beata Kowalski?
Det stemmer.
Du oppga i punkt seks i erklæringen din at du, sitat,
"nekter å gå til leger eller sykehus".
-Ser du det? -Ja.
Hvorfor nekter du å gå til leger eller sykehus?
Jeg føler det er selvforklarende.
Sist jeg var på sykehus
ble jeg tvangsinnlagt i tre måneder.
Jeg kan ikke gå til leger. Jeg hater det.
Jeg hater å dra til sykehus.
Ok.
Kan du bruke en annen taktikk neste gang du avhører datteren min?
Hun tar det hardt, og du må være forsiktig.
Spesielt med et lite barn.
Jeg husker
at jeg hørte sykepleierne snakke om meg.
"Hun er en løgner. Ikke tro på noe av det hun sier.
Hun har ikke vondt." Det ville de sagt til meg.
Det er det de ville sagt til folk!
Du aner ikke hvor traumatisk det var for meg.
Hvordan våger du å spørre meg hvorfor jeg er redd for sykehus?
Er du gal?
Moren min døde, og jeg får aldri se henne igjen!
Aldri!
På skolen snakker jenter om
at de dro på shoppingturer med moren sin.
Hvordan de får ha slike små ting.
Vet du hvor vanskelig det er for meg å sitte og høre på det?
Seriøst?
Du traumatiserte meg!
-Trenger du en pause, Maya? -Ja.
Ok. Vi kan avslutte.
KOWALSKIS ADVOKATBYRÅ APRIL 2022
Vi er i sluttfasen av forberedelsene til rettssaken.
Så folk sitter sent oppe.
Det er papir overalt.
Vi får inn begjæringer. Vi henter inn eksperter.
Kom alle til dr. Hanna for å få ketaminbehandlinger?
Vi begynte å undersøke kodene
som Johns Hopkins brukte for å fakturere forsikringsselskapene
og vi fant ut at de fakturerte dem for tre måneders behandling for CRPS.
Den samme sykdommen
som Sally Smith sa til domstolene at hun ikke hadde,
og som foreldrene diktet opp.
Jeg tror motparten vil slite.
Jeg tror det er derfor de har kjempet med nebb og klør
for å holde seg unna juryen.
Vi fant ut at sykehuset har ansatt en tidligere dommer
fra lagmannsretten som har jurisdiksjon over vår tingrett,
så Johns Hopkins vil ha utrolig sterk juridisk representasjon.
Fjerde april velger vi en jury,
og så er vi i retten.
Hei, Maya.
Hvor er Kyle?
-Der er han. -Hallo.
-Hvordan går det? -Bra.
Så i går morges
fikk vi beskjed om at vi kunne gå til retten.
Vi var i ekstase.
Så rundt halv to
fikk vi ny beskjed fra lagmannsretten
om å utsette rettssaken.
Så,
vi skal ikke i retten på mandag.
Går det bra, Maya?
-Antar det. -Vi skal ta dem.
-Men… -Vi har dem.
Det tar bare litt mer tid.
Hvor mange år har vi hørt det?
Maya, hør.
Jeg kan fortelle at de ikke har noen sak
fordi de kjemper så hardt for å holde oss ute av rettssalen.
Det siste de ønsker
er å se de tre Kowalski-ene i vitneboksen fortelle historien sin.
Her er det utholdenhet som gjelder.
ETTER FIRE ÅRS VENTING PÅ SIN DAG I RETTEN
HAR LAGMANNSRETTEN UTSATT RETTSSAKEN
I PÅVENTE AV DERES AVGJØRELSE
OM Å TILLATE SKADEERSTATNING.
De er redde for å se oss i retten.
De gjør alt de kan for å holde oss unna og utsette det.
Jeg vil ikke at vi som familie skal føle nederlag.
Å miste moren min
og alt stresset som faren min blir påført
med å være alenefar, og så gå gjennom alt dette.
Jeg vil ikke at vi skal leve med den vissheten.
Visshet om hva?
At vi tapte.
Selv når sakene ble henlagt eller opphevet, var skaden gjort.
Barna har blitt traumatisert,
foreldre har fått sitt rykte ødelagt.
Selv om anklagene mot meg ble frafalt og jeg ble frikjent,
fikk jeg meldinger fra folk som sa at jeg bør ta livet av meg,
at barna mine bør være i fosterhjem, og de håpet at jeg aldri fikk dem tilbake.
De prøvde å splitte faren hennes og meg.
De ville at vi skulle krangle og klandre hverandre.
Jeg mistet mange venner.
Jeg mistet hjemmet mitt, jobben min.
Datteren min.
Jeg har lært meg å ikke tenke på det,
for hun er hjemme nå, og…
Beklager.
Du får ikke igjen pengene du brukte på jurister, eksperter og advokater.
Og du havner i gjeld. Vi var nær ved å gå konkurs.
Det er sprøtt.
Jeg var over 300 dager i fengsel før de til slutt henla siktelsen.
De ødela livet mitt på grunn av det.
Det er skummelt
at noens ord kan forandre livet.
Det er mye press på barneleger
for å kunne fastslå
om det er mishandling eller en ulykke.
Men slike saker er for kompliserte til å være svart-hvitt.
Ofte er de i en gråsone.
Så når det bare er én person hvis ord er som gull,
begynner meninger, tolkninger, perspektiver og fordommer å spille inn,
og spiller en stor rolle, og det kan være en farlig rolle.
Siden 2016 har jeg skrevet julekort til Sally Smith
med et bilde av familien vår,
for å minne henne om en familie hun prøvde å splitte, men ikke klarte.
Hun skrev tilbake ett år, noe som overrasket meg,
og dette skrev hun:
"Kjære Mr. og Mrs. Graham, jeg fikk kortet fra dere.
Det er leit at dere fortsatt er så sinte
grunnet min rolle i etterforskningen av sønnen deres.
Det er et urovekkende antall overgrep og forsømte barn i Pinellas County.
Jeg forstår at du mener at sønnen din ikke var en av dem.
Du nevnte i notatet ditt
at Tristan viste seg å ha en annen diagnose.
Hvis du har anledning, vil jeg gjerne høre hva den var
så jeg kan vurdere det riktig neste gang.
Jeg prøver å være grundig og få det rett.
Men kanskje
jeg må være forsiktig med å vurdere 'gråsonene'."
Det er gråsoner.
Dette er basert på hennes mening.
Det har vært så mange saker,
så mange familier som har blitt rammet
og feilaktig anklaget.
Hvor mange ganger har du lov til å ta feil og ødelegge liv før de sier:
"Ok, det er nok. Det er på tide å endre noen ting."
Hva skal egentlig til?
5. APRIL 2022 INNVILGES KOWALSKI-FAMILIEN EN HØRING
FOR Å LEGGE FREM EN SISTE APPELL OM Å FORTSETTE RETTSSAKEN.
Det går bra.
Ja, det går bra.
Rettssal H.
De hindret oss i å ha juryvalg på mandag.
Det er nå tirsdag,
og vi har en sjanse til for å stå foran dommeren og…
…se om vi kan fortsette denne rettssaken,
som starter i morgen med juryutvelgelsen.
Hvis ikke, må vi nok leve med dette et år til.
Vi må komme oss av denne forferdelige karusellen.
I går skrev jeg en uttalelse
som jeg vil fortelle retten i dag,
jeg håper de endelig kan høre meg for en gangs skyld.
Jeg vil de skal vite at moren min var en god person.
Jeg vil de skal vite hvor sterk og besluttsom hun var.
Jeg drar nok dit mest for hennes skyld.
Denne rettssaken betyr alt for dem, for uten den er det ingen avslutning.
De trenger å bli hørt av verden.
Det betyr ikke at du fikser det, men de kan endelig gå videre.
Alle reiser seg. Retten i og for Sarasota County
er nå satt.
Dommer Hunter Carroll presiderer.
Vennligst sitt ned.
Jeg flyttet 2000 saker for å muliggjøre denne rettssaken,
men vi beveger oss forbi tidsvinduet for å starte saken.
Der er jeg nå.
Jeg forstår det, dommer,
men det er formildende omstendigheter her,
og jeg kan kutte saken ned
til et minimum for å avslutte den.
Hvordan omgår du lagmannsrettens utsettelse av rettssaken?
Jeg kan ikke si at jeg kan gjøre juryvalg,
men ikke rettssaken.
Jeg ser ingen begrensninger
i domstolens jurisdiksjon til å velge en jury,
og jeg vil gjøre alt som er nødvendig
for å få saken behandlet innen fristen.
Mr. Altenbernd, noe å tilføye?
Det lar seg nok ikke gjøre.
Jeg føler at det er for mye usikkerhet på dette tidspunktet,
så jeg vil fjerne saken fra rettslisten.
Jeg vil legge inn en ordre om å utsette saksbehandlingen i tingretten
frem til 4. mai 2022 eller til videre ordre fra domstolen.
Er det noe annet vi må diskutere i dag?
Ja, dommer. Familien Kowalski er her,
og de vil snakke til retten hvis det er greit.
Det er litt uvanlig. Mr. Hunter, hva tenker du?
Jeg vet ikke hvor dette fører. Det er ingen god idé.
Jeg tror det er best å la det bli med det.
Med det tar vi pause. Jeg skal få ordrene ut.
Ok, takk.
-Ok. Tusen takk. -Dommer.
Alle reiser seg. Retten er hevet.
Jeg kan ikke…
DOMMEREN BEKREFTET AT RETTSSAKEN BLIR UTSATT PÅ UBESTEMT TID
TIL LAGMANNSRETTEN AVGJØR
OM STRAFFESKADEERSTATNING KAN INKLUDERES I SØKSMÅLET.
Ja.
Hjerteløse drittsekker.
De kommer til å fortsette å tråkke på oss.
De bryr seg ikke.
Slutt å snakke. Jeg vil ikke høre det mer.
Kom hit.
Det er ikke rettferdig, pappa. Det tar aldri slutt.
Ingenting funker.
Jeg ber hver eneste kveld.
Ingenting. Det hjelper ikke.
Ungene er knust.
Jeg er knust.
Det sliter deg ut.
Men hvis vi gir opp og tier,
vil det skje igjen.
Det er bare et tidsspørsmål.
Dette ender ikke med Kowalski-familien
eller bare i Florida.
Familier over hele landet
kommer med historier om å bli anklaget for barnemishandling.
Noen familier kjemper i årevis mot disse anklagene i rettssystemet.
Noen foreldre er i fengsel den dag i dag.
Kowalski-familien står opp for disse foreldrene
og prøver å skape oppmerksomhet
rundt dette problemet som er innhyllet i skam og hemmelighold.
Ruller.
Vinduene, alt er stengt her ute.
Vi vil at Beatas stemme skal bli hørt.
Er fokuset bra?
Vi vil at Mayas stemme skal bli hørt.
Ja. Flott. Takk.
Går det bra?
Jeg vil snakke.
Men jeg klarer det ikke uten å gråte.
Jeg hater å gråte.
Det er greit om du må gråte.
Det er normalt.
Du må snakke for deg selv nå, for mamma er ikke der.
Bare lukk øynene og lat som om jeg er der.
Jeg vet det ikke er det samme, men vær sterk.
Hvis du ser dette, mamma, skal du vite at jeg er glad i deg.
Sender deg kyss.
Du vet at de er fra meg.
"Kjære mamma.
Å si at livet har føltes jævlig siden du forlot oss,
er nok den største underdrivelsen.
Pappa, Kyle, og jeg har alle måttet tilpasse oss ditt fravær.
Pappa distraherer seg selv
ved å hjelpe naboene med maleprosjekter.
Kyle gjør sitt beste for å flykte ved å fiske i timevis.
Da det ble for utmattende å bruke all energien min på skolearbeidet,
satte jeg av fritiden min til å være sammen med venner.
Utenfor huset og vekk fra påminnelser.
Men så snart vi kommer hjem, blir vi brakt tilbake til virkeligheten.
Vi savner deg.
Jeg savner deg.
I fem år har vi blitt lovet rettssaken vår.
Men tilsynelatende utsettes den stadig når en fastsatt dato nærmer seg.
Selv om vi er motløse, gir vi ikke opp.
Vi vil kjempe for deg, og vi vil kjempe for de tusenvis av andre
som befinner seg i samme ulykkelige situasjon.
Vår dag vil komme. Jeg elsker deg."
Jeg elsker deg også.
Vi bygger familien med kjærlighet.
Ærlighet.
Tillit.
Vi som foreldre prøver å gjøre vårt beste for barna.
Du gjør alt for dem.
Det var det Beata og jeg gjorde.
7. OKTOBER 2022 GODKJENTE LAGMANNSRETTEN
KOWALSKIS BEGJÆRING OM STRAFFESKADEERSTATNING.
RETTSSAKEN STARTER 11. SEPTEMBER 2023.
DA VIL DET HA GÅTT 2530 DAGER SIDEN MAYA KOM TIL SYKEHUSET.
DESEMBER 2021 INNGIKK DR. SALLY SMITH OG SUNCOAST CENTER
FORLIK I SIN DEL AV SØKSMÅLET MED KOWALSKI-FAMILIEN.
DR. SALLY SMITH NEKTET Å BLI INTERVJUET FOR FILMEN.
SYKEHUSETS UTTALELSE:
SYKEHUSETS HOVEDPRIORITET
ER PASIENTENES OG FAMILIENES SIKKERHET OG PERSONVERN.
PERSONVERNLOVEN BEGRENSER HVA VI KAN UTGI AV INFORMASJON.
VÅRT ANSVAR ER OVERFOR BARNET SOM ER BRAKT TIL OSS,
OG VI ER FORPLIKTET
TIL Å VARSLE BARNE- OG FAMILIEDEPARTEMENTET (BFD)
VED TEGN PÅ MISBRUK ELLER FORSØMMELSE.
DET ER BFD SOM UNDERSØKER SITUASJONEN OG AVGJØR
HVA SOM ER TIL BARNETS BESTE.
DOMMER LEE HAWORTHS UTTALELSE:
AVGJØRELSER OM SAMVÆR MELLOM MAYA OG HENNES FAMILIE
VAR BASERT PÅ VITNESBYRD OG RÅD FRA EN LEGE OG SYKEHUSANSATTE
SOM FRAMSTO SOM SAKKYNDIGE.
AVGJØRELSER TAS BASERT PÅ INFORMASJON OG TROVERDIG BEVIS.
NOE DET VAR I DENNE SAKEN.
HVIS DU ELLER NOEN DU KJENNER SLITER MED SIN MENTALE HELSE
ELLER HAR SELVMORDSTANKER,
FÅR DU INFORMASJON OG HJELP PÅ WANNATALKABOUTIT.COM
KOWALSKI-FAMILIEN ER EN AV MANGE.
FILMSKAPERNE KONTAKTET OVER 100 FAMILIER
ANKLAGET FOR MISHANDLING AV LEGER OG SYKEHUS I USA.
Sønnen vår Leo ble født med en sjelden genetisk lidelse.
Jeg så at noe var galt med hans høyre ben.
Hun gråt og beveget armen på en rar måte når vi løftet henne.
CHS ringte og sa: "Du må ta dem med til vår lege."
Vi dro til legevakten, og de tok røntgen av henne.
Barnelegen kom inn og sa
at skaden skyldtes voldelige hodetraumer.
De sjekket ikke journalen hans,
foretok ingen undersøkelser for å se hva som hadde foregått.
Jeg spurte om det kunne være noe annet, en medisinsk tilstand?
For sønnen min hadde ikke blitt skadet.
Han sa: "Siden han er en baby og ikke kan snakke, går vi for overgrep."
Jeg trodde jeg gjorde det rette da jeg tok barnet mitt til sykehuset,
og jeg ante ikke hvilke konsekvenser det kunne få.
Vi kom med to babyer og dro derfra uten.
Jeg satt 15 år i fengsel.
Faren min ble dømt til fengsel, og han har vært der i 26 år.
Det er ikke "du er uskyldig inntil det motsatte er bevist",
men "du er skyldig inntil du beviser din egen uskyld".
Jeg kan ikke forstå at dette er systemet
som skal beskytte barn.
Vi trodde aldri at dette ville skje med oss.
Men dette kan skje hvem som helst når som helst.
Traumet er for alltid.
Ja.
Tekst: Linn Sandberg