Downloaded from YTS.MX
‎Acesta e printre cele mai aberante aspecte ‎ale sistemului din SUA, fără îndoială.
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎E lipsit de etică, e imoral.
‎Părinții nu au absolut niciun drept.
‎Mai bine te-ar împușca ‎decât să-ți ia copilul.
‎De ce n-a intervenit nimeni în atâția ani?
‎E aberant.
‎De asta îți spun.
‎Când îți recuperezi copilul,
‎pleacă din spitalul ăla ‎și nu te mai întoarce niciodată!
‎Vă spun sincer, m-a îngrozit ‎ce a trebuit să îndure acest copil.
‎- Monstru! ‎- Nu e niciun monstru. Mămica e aici.
‎- Te-ai făcut că nu vezi. ‎- I-am crezut pe medici.
‎Juri solemn că vei declara ‎tot adevărul și numai adevărul?
‎Jur.
‎Nu mă pot abține. Lupt pentru copilul meu. ‎Cum ar trebui să mă simt?
‎- Dumnezeule! ‎- Spuneți-mi exact ce s-a întâmplat!
‎Aveți tupeul să mă întrebați ‎de ce mă tem de spitale?
‎M-ați traumatizat!
‎Ridicați-vă! Curtea cu jurați 12 ‎e în ședință.
‎Mi-e dor de tine ‎și sper să te văd în curând.
‎Sunt sigură că o să mă vezi cât de curând.
‎Trebuie să avem răbdare, bine?
‎AVEȚI GRIJĂ DE MAYA
‎VENICE, FLORIDA ‎24 FEBRUARIE 2021
‎Clădim o familie bazată pe iubire.
‎Pe sinceritate.
‎Pe încredere.
‎Ca părinți, încercăm ‎să facem tot ce putem pentru copii.
‎Faci totul pentru ei.
‎Asta am făcut eu și Beata.
‎Dar nimic nu mă putea pregăti
‎pentru ce am îndurat cu familia mea.
‎Nimic.
‎Dăm curs depoziției lui Jack Kowalski.
‎Ședința e înregistrată. ‎25 octombrie 2021, ora 09:02.
‎Dle Kowalski, aș vrea ‎să îmi spuneți câte ceva despre soția dv.
‎M-am îndrăgostit de Beata ‎din primele clipe.
‎Avea ceva aparte.
‎I se citea în ochi.
‎Era autentică.
‎Era fascinantă, înțelegeți?
‎Beata a venit aici din Polonia comunistă
‎la vârsta de 16 ani.
‎A făcut liceul în Chicago.
‎Îmi amintesc cum îmi spunea
‎că o profesoară i-a zis ‎că va rata în viață
‎fiindcă nu vorbea bine engleza.
‎Și nu puteai să-i spui așa ceva Beatei, ‎fiindcă nu accepta niciun refuz.
‎Și, da, ea mi-a spus mie „nu” ‎de multe ori când greșeam.
‎Și-a plătit studiile și a ajuns asistentă ‎în laboratorul de cateterism cardiac
‎din Centrul Medical Universitar Loyola.
‎Le-a dovedit că greșeau.
‎Mai presus de toate, ‎Beata își dorea un copil.
‎A început imediat ‎să planifice cum va arăta camera.
‎Se ducea să cumpere haine și o decora.
‎Am știut de la bun început ‎că va fi o mamă extraordinară.
‎Din păcate, am întâmpinat probleme ‎în conceperea unui copil.
‎Dar, indiferent cât de stresant era,
‎Beata nu voia să renunțe.
‎Cu niciun chip.
‎Și atunci s-a născut Maya.
‎Beata s-a asigurat mereu ‎că Maya primește tot ce e mai bun.
‎Lecții de pian. Școală poloneză.
‎Scria scurte însemnări ‎despre tot ce făcea Maya.
‎Trăiam sentimentul plăcut ‎că aveam mai multe de împărtășit.
‎Apoi, după doi ani, s-a născut Kyle.
‎A fost noroc chior.
‎Fără să ne străduim.
‎M-am trezit visând
‎Argint și aur
‎Ca într-o scenă din filme
‎Știută de orice inimă frântă
‎La începutul primăverii lui 2015,
‎aveam o viață fericită.
‎Ca asistentă, Beata administra ‎tratamente intravenoase
‎și le acorda oamenilor ‎îngrijiri la domiciliu.
‎Eu eram pompier.
‎După o vreme m-am pensionat
‎și am putut petrece ‎mai mult timp cu copiii.
‎Aveam o casă superbă, ‎într-un cartier superb.
‎Un vis împlinit. Raiul pe Pământ.
‎Apoi sănătatea Mayei a început să cedeze.
‎Dăm curs depoziției Mayei Kowalski.
‎Ședința e înregistrată. ‎Vineri, 15 octombrie 2021, ora 09:02.
‎Bună, Maya!
‎Revenind la perioada dintre 2015 și 2017,
‎aș vrea să îmi fac o idee ‎despre simptomele tale.
‎Îți amintești?
‎Îmi amintesc că aveam dureri atroce.
‎În brațe, în picioare, în tălpi.
‎Mă simțeam mereu foarte letargică
‎și nu mă mai puteam mișca prea bine.
‎Nu se știa cauza exactă ‎și starea mi s-a agravat treptat.
‎- De când are probleme? ‎- La început, n-am luat în seamă.
‎Credeam că e de la astm.
‎- Dar apoi a făcut congestie pulmonară. ‎- Înțeleg.
‎Tușea cu spută galben-verzuie.
‎Avea infecție sinusală. ‎Și nu putea ieși din casă.
‎De câte ori ieșea, o apuca tusea.
‎Totul a început cu probleme respiratorii.
‎A avut o infecție respiratorie.
‎Avea dureri de cap, i se încețoșa vederea.
‎Simțea că îi arde pielea.
‎Nu îți place ‎când te ating pe picioare, nu?
‎I se întorceau tălpile spre interior.
‎- Hai, că poți! ‎- Aproape ajungi la mama.
‎Nu putea merge.
‎Mai ai puțin.
‎- Știu. ‎- Nu mai suport!
‎Îmi amintesc că o auzeam plângând ‎toată noaptea, chinuită de durere.
‎Știu.
‎Dar nu aveam nicio explicație.
‎Era ceva inacceptabil pentru noi.
‎Maya!
‎Fii tare!
‎Încerc să fiu tare.
‎Mergeam de la un medic la altul,
‎de la un spital la altul…
‎în căutarea unui răspuns.
‎Ca asistentă medicală, ‎Beata era foarte meticuloasă.
‎A ținut evidența ‎tuturor vizitelor la medici
‎de la bun început.
‎Dar ei ridicau din umeri și spuneau:
‎„Nu putem face nimic. Nu știm ce are.”
‎Vă înțeleg, să știți. ‎Înțeleg că trece prin multe suferințe.
‎Dar tot nu știu sigur ‎cu ce avem de-a face, sincer să fiu.
‎Un copil spune că nu poate să respire,
‎dar poate fi o criză de anxietate.
‎Păi…
‎Sunt multe aspecte sub semnul întrebării.
‎O clipă, vă rog…
‎Mamă, nu e anxietate.
‎Știu, puiule. Știu.
‎Încearcă să-i dea de cap. ‎Stai cât poți de liniștită!
‎Ca părinți, știam că ceva nu e în regulă ‎și că ei nu făceau tot ce se putea.
‎Când ajungea acasă, Beata nu se culca.
‎Se documenta.
‎Așa a ajuns să afle de dr. Kirkpatrick.
‎Maya, ne lași să îi educăm pe alți copii ‎cu filmarea asta?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Să recapitulăm povestea ta!
‎Acum circa trei luni,
‎ai început să ai dureri în tălpi, da?
‎Vedeți cum i se întorc picioarele?
‎Asta se numește distonie, da?
‎De fapt, e așa de rău acum, ‎încât nu poate susține nicio greutate.
‎- Facem niște teste? ‎- Da.
‎Bine. Ridică mâna dreaptă cât poți ‎și vezi până unde o poți întinde, bine?
‎Atât? Până acolo? Foarte bine, Maya.
‎O s-o rugăm pe mama să ne ajute.
‎O să vină aici și o să îți ridice talpa.
‎Încearcă să miști din degete ‎cât de mult poți, bine?
‎Încerci din răsputeri?
‎- Mămico, nu vezi nicio mișcare? ‎- Nu.
‎Bine. Foarte bine, bravo!
‎Maya, vrei o pătură…
‎La prima vizită a familiei Kowalski, ‎din septembrie 2015,
‎mi-a fost clar care era problema cu Maya.
‎Era un caz clasic de SDRC,
‎sindromul dureros regional complex.
‎Înregistrarea a fost pregătită
‎în urma consultării ‎cu dr. Anthony Kirkpatrick.
‎Ce e sindromul dureros regional complex?
‎Cel mai simplu ‎e să ne gândim la evoluția sa.
‎Să spunem că vă răniți.
‎Știți că peste o săptămână, două, ‎durerea se va diminua,
‎ca și inflamația, roșeața și tot restul.
‎Dar în cazul pacienților cu SDRC
‎toate acestea se intensifică ‎în acea perioadă.
‎Studiile de caz publicate arată
‎că incidența SDRC crește dramatic
‎între nouă și 11 ani
‎și apare cu precădere la fetițe.
‎Pacienții descriu inițial ‎o senzație de arsură.
‎Simt că pielea lor devine ‎extrem de sensibilă la orice atingere.
‎Imaginați-vă un fulg care plutește, ‎moale la atingere!
‎Pacienții spun că îl simt ‎de parcă i-ar lovi un cuțit.
‎Sindromul a fost descris inițial ‎acum peste un secol,
‎dar a fost recunoscut în medicina modernă ‎abia în anii '90.
‎Totuși, mulți nu știu de existența sa
‎și multora dintre cei afectați li s-a spus ‎că e ceva psihologic, imaginar.
‎După evaluarea inițială în cazul Mayei,
‎mi-a fost clar, ‎prin prisma amplorii simptomelor,
‎respectiv leziunile, ‎senzația de arsură în picioare
‎și durerea resimțită în tot corpul,
‎că Maya avea o formă avansată de SDRC.
‎Era nevoie urgent ‎de o intervenție în forță.
‎Am tratat peste 3.000 de pacienți ‎cu sindrom dureros regional complex.
‎Știm care e cea mai bună terapie.
‎Se numește „ketamină”.
‎O substanță cunoscută ‎pentru utilizarea recreațională
‎își schimbă renumele ‎printre specialiștii în măsuri analgezice.
‎Se numește „ketamină” ‎și experții o utilizează
‎în tratamentul pacienților ‎cu dureri cronice.
‎Ketamina e un tratament sigur și eficient
‎în cazurile avansate de SDRC.
‎Când pătrunde în organism,
‎ketamina stimulează creierul ‎și resetează, oarecum, totul.
‎Tinde să accentueze tensiunea arterială, ‎circulația și ritmul respirator.
‎În cazul Mayei, am încercat inițial ‎tratamentul ambulatoriu,
‎cu o doză relativ mică.
‎Îți provoacă durere?
‎Dar fără rezultat.
‎Doar aici…
‎Prin urmare, ‎am discutat cu Maya și cu mama ei
‎despre procedura ‎de inducere a comei cu ketamină.
‎Unii pacienți își înving durerea ‎intrând în comă.
‎Medicii folosesc ‎o doză de până la 50 de ori mai mare
‎pentru a induce o comă de cinci zile.
‎Starea pacienților se degradează. ‎Nimic nu are efect.
‎Chirurgie, medicamente, ‎blocaj nervos, degeaba.
‎Apoi faci ceva și vezi că e eficient.
‎Dr. Kirkpatrick spune
‎că tratamentul experimental ‎e disponibil doar în Mexic.
‎Când mi s-a spus ‎că trebuie să mergem în Mexic,
‎nu eram prea convins.
‎…pe spate…
‎Apoi ne-a spus ‎că există posibilitatea ca ea să moară.
‎Presimt că o să reacționeze bine.
‎Ideea mă speria,
‎dar nu aveam alternativă.
‎Ori mergeam, ‎ori asistam la deteriorarea stării Mayei.
‎Așa că am decis ‎să o ducem în Monterrey, Mexic.
‎MONTERREY, MEXIC ‎NOIEMBRIE 2015
‎O să mă trezesc?
‎Da, o să te trezești.
‎- O să fiu normală? ‎- ‎Da, ești normală.
‎Da. Și o să fii foarte normală la trezire.
‎- Mă simt ciudat. ‎- Nu e cazul.
‎Mă simt foarte ciudat.
‎- Foarte ciudat. ‎- Te descurci excelent.
‎Aș vrea să revenim ‎la coma indusă de ketamină din Mexic.
‎Îți amintești ceva despre spitalizare?
‎Da. Îmi amintesc că eram în cameră.
‎Era o doză mai mare
‎și am resimțit mai multe efecte secundare, ‎cum ar fi halucinațiile.
‎Dar știu că mama era acolo cu mine, ‎iar asta m-a ajutat.
‎Prima zi de comă.
‎Miercuri, 18 noiembrie.
‎Starea Mayei e bună.
‎Azi a vineri, 20 noiembrie.
‎E a treia zi de comă.
‎Starea Mayei e foarte bună.
‎E a cincea zi de comă.
‎A avut o criză urâtă azi-noapte, cu vomă.
‎A fost nevoie ‎să-i mai administreze ketamină.
‎E a șasea zi de comă. 22 noiembrie 2015.
‎Te iubim, Maya.
‎Tăticul te iubește. ‎Kyle te iubește. Corinne te iubește.
‎Toată lumea te iubește.
‎Nu! Las-o! N-o ridica!
‎- Mămico! ‎- Da. Mămica e aici.
‎Bună!
‎- Sunt aici. ‎- Mămico, sunt monștri aici.
‎Ba nu sunt. Mămica e aici ‎și nu e monstru, bine?
‎ZIUA 6 DE COMĂ INDUSĂ DE KETAMINĂ ‎22 NOIEMBRIE 2015
‎Maya! Ții minte ‎că voiam să-ți punem niște întrebări?
‎Mama ta vrea să te întrebe ceva.
‎- Bine. ‎- Nu atinge ochelarii!
‎- Bine. Mămico! ‎- Da?
‎- Bună, Maya! ‎- Da?
‎- Sunt mama. Mă ții minte? ‎- Da.
‎Foarte bine.
‎- Cum îl cheamă pe fratele tău? ‎- Kyle.
‎Bravo!
‎Starea ei e destul de bună. E agitată.
‎Dar nu e ceva neașteptat. ‎Aș spune că nu a avut halucinații adverse.
‎- De acord? ‎- De acord.
‎Bine. Maya, o să îți pun o întrebare.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎Arată-mi semnul, Maya!
‎- Arată-mi-l! ‎- Ăsta e.
‎Așa, bravo!
‎Îl știe.
‎Când a ieșit din comă, ‎Maya se simțea mai bine.
‎A spus că îi e foame, ‎ceea ce a fost o mare ușurare pentru noi.
‎Coma a avut efect.
‎Ketamina m-a ajutat enorm cu durerile.
‎Am avut o ușoară pierdere de memorie ‎pe termen scurt
‎și uneori aveam vederea încețoșată,
‎dar acceptam efectele secundare ‎dacă mă simțeam mai bine în general.
‎6 IANUARIE 2016
‎Bine, Maya. E 6 ianuarie ‎și ai ieșit din coma indusă de ketamină.
‎După ce ai trecut prin asta, ‎crezi că a meritat?
‎- Da. ‎- A ajutat-o mult.
‎Da. Mai ales cu durerile de cap.
‎- Da. S-au diminuat mult. ‎- Da.
‎- Acum sunt minore. ‎- Da.
‎- Durerea din picioare s-a diminuat. ‎- Da.
‎Așa că da.
‎- Așa… ‎- E mai bine.
‎Hai să facem niște teste, Maya! Ești gata?
‎Pune-ți mâna dreaptă după cap!
‎Nu puteai să faci asta înainte. Te doare?
‎Nu prea.
‎Nu prea. Bine. Acum, cealaltă mână.
‎- Din nou, înainte nu puteai. ‎- Nu.
‎Am discutat despre importanța…
‎Când ne-am întors din Mexic,
‎nu am putut ține pasul ‎cu tratamentele dr. Kirkpatrick,
‎așa că ni l-a recomandat pe colegul său, ‎dr. Hanna, care a preluat asigurarea
‎și i-a prescris Mayei ‎doze mici de ketamină.
‎E mai bine. Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Acum coboară-te încet!
‎Căpăta forțe.
‎Distonia se ameliora.
‎Nu își putea folosi picioarele, ‎dar își folosea mâinile
‎și evolua foarte bine.
‎Sunt sigură că Maya va avea nevoie ‎de două doze de ketamină
‎diseară, după asta.
‎S-a întors la școală, ‎a reînceput să râdă, să se joace.
‎Ne simțeam binecuvântați ‎că găsiserăm în sfârșit ceva eficient.
‎Și timp de un an așa a fost.
‎Până în noaptea cu uraganul.
‎7 OCTOMBRIE 2016
‎Condițiile nefavorabile de acum o oră ‎s-au înrăutățit.
‎Uraganul Matthew își croiește drum ‎spre nordul coastei Floridei.
‎Podurile sunt închise.
‎Oamenii sunt sfătuiți să se adăpostească, ‎fiind prea periculos să iasă din casă.
‎Boala Mayei a recidivat.
‎A revenit într-o formă foarte agresivă.
‎Maya a început ‎să se plângă de dureri de burtă.
‎I-a fost tot mai rău, ‎până când urla și plângea de durere
‎și ne implora să o ajutăm.
‎Am sunat-o pe Beata la serviciu.
‎O clipă! Stai să trag pe dreapta.
‎I-am zis: „Trebuie s-o duc la Urgențe.”
‎SPITALUL PEDIATRIC JOHNS HOPKINS
‎Îmi amintesc că am oprit la poartă.
‎M-am dus la triaj,
‎unde mi s-au pus iar aceleași întrebări.
‎Prima asistentă de la triaj ‎habar nu avea ce este SDRC.
‎Nici celelalte nu știau.
‎Voiau informații și le-au cerut.
‎Atunci am sunat-o pe soția mea, ‎care a vorbit cu medicul.
‎Analgezicele sunt naltrexonă în doze mici
‎și ketamină, administrate oral, ‎după rețeta medicului ei.
‎O preocupa ‎doar să-i administrăm de ketamină,
‎iar și iar, în doze tot mai mari.
‎Beata a venit după o oră.
‎Era ostilă, exigentă.
‎Mama insista să controleze situația.
‎Mi-a zis: „Uite ce o să faci!”
‎Beata le explica
‎ce trebuie făcut ‎în cazul acestei afecțiuni.
‎Nu îi înțelegeți diagnosticul.
‎Nu înțelegeți cât tratament medicamentos ‎e necesar pentru a-i controla durerile.
‎Dar ei pur și simplu nu înțelegeau.
‎Riscurile sunt insuficiență respiratorie, ‎stopul cardiac.
‎Fiica ei putea muri din cauza asta
‎și părea că pe ea n-o îngrijorează.
‎Să revenim la momentul în care ai ajuns ‎în Spitalul pediatric Johns Hopkins,
‎în 7 octombrie 2016.
‎Îți amintești acea zi?
‎DEPOZIȚIA MAYEI KOWALSKI
‎Nu-mi amintesc cu exactitate ziua,
‎dar îmi amintesc ‎începutul perioadei de internare.
‎Îmi amintesc că aveam dureri mari.
‎Unde te durea? În stomac, în tălpi?
‎În tot corpul?
‎În principal, în stomac. ‎M-au trimis la Urgențe.
‎Apoi am fost transferată ‎la secția de terapie intensivă.
‎Cam asta îmi amintesc.
‎Au pus-o pe tratament cu ketamină ‎în doze mici, dar nu avea efect.
‎Zilele treceau și nu am observat ‎nicio ameliorare a stării Mayei.
‎De fapt, am început să punem la îndoială ‎diagnosticul de SDRC.
‎Beata știa că dozele mici ‎nu vor avea efect.
‎Dar n-au ascultat-o.
‎Situația devenise deja conflictuală.
‎Puneau problema părăsirii spitalului.
‎Atunci am început ‎să mă îngrijorez pentru Maya.
‎Ni s-a spus ‎că, dacă avem de gând să plecăm,
‎o să cheme paza.
‎Dacă suspectezi ‎un caz de abuz asupra copilului,
‎ai obligația ‎să contactezi Protecția copilului.
‎După câteva zile,
‎am fost s-o vizitez pe Maya ‎la Johns Hopkins.
‎La un moment dat, ‎asistenta a ieșit în cameră
‎și a intrat o femeie brunetă.
‎Jurați solemn că veți declara
‎tot adevărul și numai adevărul?
‎- Da. ‎- Declarați-va numele!
‎Sally Marie Smith.
‎Nu s-a prezentat.
‎A intrat pur și simplu ‎și s-a uitat la mine și la Maya.
‎S-a purtat ca o doctoriță oarecare ‎angajată a spitalului.
‎Și a început să pună întrebări.
‎Dacă s-ar fi știut cine era, ‎n-am fi discutat cu ea.
‎A întrebat: „Care e problema Mayei? ‎Unde primește tratament?”
‎A întrebat ce i se administra,
‎cum de permiteam ‎să i se administreze doze așa de mari.
‎I-am zis că asta i-au prescris medicii.
‎Dr. Hanna, văd 55 de doze intravenoase,
‎de la începutul lui ianuarie ‎până în 6 octombrie 2016.
‎Înțeleg și că ați scris mai multe rețete ‎pentru administrare orală de ketamină,
‎la domiciliu.
‎- Vă amintiți? ‎- Da.
‎Durerea abdominală putea surveni ‎ca efect al tratamentelor intravenoase?
‎Poate fi un efect secundar.
‎Îi dădea copilului ‎1.000 de miligrame deodată, zi după zi.
‎Nu e un dozaj obișnuit ‎pentru ketamină.
‎Am pacienți care iau ‎1.500 de miligrame pe zi.
‎Fiecare pacient e diferit.
‎Unii dezvoltă toleranță
‎sau evoluția bolii necesită doze mai mari.
‎O mie de miligrame la patru ore
‎aveau efect în cazul ei.
‎Au existat mai mulți medici,
‎inclusiv după cum se vede în raportul ‎către linia fierbinte anti-abuz,
‎care suspectau ‎sindromul Münchausen prin asociere.
‎Münchausen prin asociere.
‎Münchausen prin asociere ‎sau abuz medical asupra copilului.
‎Sindromul Münchausen prin asociere ‎e o formă de abuz
‎în care îngrijitorul copilului furnizează
‎informații false sau exagerate,
‎ignorând recomandările medicilor.
‎Acest tipar comportamental ‎dăunează copilului.
‎A pus întrebări maximum zece minute,
‎iar la scurt timp după aceea a plecat.
‎Existau dovezi cuprinzătoare ‎în sensul unui abuz medical
‎și cel mai probabil reieșea
‎că dna Kowalski era principala sursă ‎a abuzului asupra copilului.
‎Apoi a revenit asistenta care mă ajuta.
‎Mi-a zis că trebuie să plec.
‎Că fiica mea…
‎e sub tutela statului.
‎Știu că mi-am privit fiica în ochi, ‎iar ea se uita la mine.
‎Mă întrebam dacă o s-o mai văd vreodată.
‎Au acuzat-o ‎că a îndopat-o pe Maya cu medicamente.
‎Și credeau ‎că Maya simulează acest sindrom.
‎Atunci am spus: ‎„trebuie să ne luăm un avocat.”
‎I-am cunoscut pe soții Kowalski ‎în octombrie 2016.
‎La prima întâlnire cu Beata,
‎am rămas impresionată de cunoștințele ei ‎despre afecțiunea copilei.
‎Trecuse prin multe.
‎Văzuse o mulțime de medici ‎ca să-i asigure îngrijiri fetei.
‎Și era extrem de îngrijorată ‎cu privire la evoluția Mayei
‎câtă vreme era în spital, izolată de ei.
‎Nu reușea să înțeleagă
‎de ce făceau una ca asta ‎cei de la Protecția copilului.
‎Le-am explicat lui Jack și Beatei
‎că aceste cazuri sunt, ‎de fapt, destul de răspândite.
‎Anchetatorii de la Protecția copilului ‎pot să-ți ia foarte ușor copilul.
‎Trebuie doar să arate ‎că există o cauză probabilă
‎care sugerează o vătămare a copilului.
‎În Florida, sistemul ‎de protecție a copilului e privat.
‎Când Sally Smith a analizat cazul Mayei,
‎era angajată la Centrul Suncoast.
‎Centrul oferă asistență în cercetarea ‎acuzațiilor de abuz asupra copiilor
‎din comitatul Pinellas,
‎unde se afla spitalul pediatric.
‎Copiii din comitatul Pinellas ‎au șanse de 2,5 ori mai mari
‎de a fi luați din familii, ‎față de media statală.
‎Eu îi spun acum ‎„industria protecției copilului”.
‎Trebuie să rețineți un aspect.
‎În anii '70, când au apărut în SUA ‎serviciile de protecție a copilului,
‎era vorba de copii care suferiseră ‎de pe urma excesului de pedepse fizice,
‎fuseseră bătuți, ‎aveau fracturi sau arsuri de țigară.
‎Era vorba de abuzuri sexuale.
‎Deși așa ceva e încă de actualitate,
‎în ultimii ani ‎se vehiculează un nou diagnostic.
‎Abuz medical asupra copilului.
‎Orice părinte care își duce copilul
‎cu o afecțiune neobișnuită ‎la cinci medici diferiți
‎în încercarea de a afla ‎de ce suferă copilul
‎poate fi acuzat de abuz de rețete
‎și de expunere a copilului ‎la proceduri medicale nedorite
‎din cauza propriilor probleme psihice.
‎Ce concluzie ați tras cu privire la Beata?
‎Cred că uneori era…
‎puțin cam prea directă
‎și poate că unii medici ‎s-au simțit jigniți din cauza asta.
‎Cred că cineva ‎de la spitalul pediatric s-a simțit jignit
‎și s-a declanșat un conflict.
‎De îndată ce am aflat
‎că Sally Smith conducea ancheta,
‎am sunat-o imediat și i-am explicat ‎că acesta era diagnosticul.
‎Dacă voia să vadă dovezile, ‎i le putem oferi.
‎I-am spus asta la telefon.
‎La două zile, a scris un raport. ‎A inclus în raport ce i-am zis? Nu.
‎Am prezentat informațiile
‎cât am putut de bine ca specialist
‎și am ajuns la o concluzie.
‎I-am spus că, dacă avea să continue,
‎rezultatul nu va fi ‎doar catastrofal pentru copil,
‎ci va leza permanent întreaga familie.
‎V-a prevenit că ancheta dumneavoastră ‎le-ar putea genera copilului și familiei
‎prejudicii gratuite și permanente?
‎Nu știu dacă a spus exact asta.
‎Știu că a prezentat ceva ‎despre discuția noastră după câteva zile.
‎V-am citit ce am notat.
‎Sigur, recunosc ‎că o anchetă și o evaluare medicală
‎într-un caz de neglijare și abuz ‎pot provoca suferință familiei.
‎Așa ați categorisi ‎ceea ce li s-a întâmplat soților Kowalski?
‎Drept suferință?
‎Nu știu. Ar trebui să-i întrebați pe ei ‎cum au reacționat.
‎LA MAI MULTE ORE DUPĂ CE MAYA ‎A INTRAT SUB TUTELA STATULUI
‎BEATA SUNĂ LA SPITAL
‎Aș putea vorbi cu Maya?
‎Am întrebat-o pe asistenta socială
‎și a zis că puteți vorbi cu fata ‎decât mâine, după prezentarea în instanță.
‎Deci nici nu pot vorbi cu fiica mea?
‎Renunță!
‎Nu, mi s-a spus ‎că pot să vă comunic cum se simte.
‎Dar astă-seară nu. ‎Nu puteți vorbi cu ea astă-seară.
‎I-ați dat analgezice?
‎I-am dat lorazepam mai devreme.
‎Îi mai pot da la ora 23:00.
‎Beata era preocupată de îngrijirea Mayei.
‎Dacă fiica mea cere să vorbească cu mine, ‎vreau să pot vorbi cu ea.
‎Dar eu am preferat…
‎să nu agravăm tensiunile ‎dintre spital și familia noastră.
‎Beata!
‎Încetează!
‎Nu vreau ca fetița mea să sufere.
‎E copilul meu.
‎Închide!
‎Înțeleg. O să fac tot posibilul ‎să o feresc de suferință.
‎Bine. Mulțumesc, Theresa.
‎- Cu plăcere! Noapte bună! ‎- Asemenea. Pa!
‎În loc să ne susținem,
‎pur și simplu… am izbucnit.
‎O să-ți reproșeze asta.
‎Încetează cu aberațiile! ‎Vreau să-mi revăd fiica!
‎Nu mai face asta! ‎Nu mai vorbi de analgezice!
‎Nu mai vorbi de una și alta!
‎O să ne faci și mai multe probleme!
‎Vreau să-mi revăd fiica! ‎Încetează cu tâmpeniile!
‎- Nu mai țipa de față cu… ‎- Nu înțelegi!
‎Ba nu. Tu nu înțelegi. ‎Sunt liberă să pun ce întrebări vreau.
‎Ba nu! O să-ți reproșeze asta. ‎Ți-o garantez! Îi hărțuiești!
‎Lasă-i în pace!
‎Nu strica totul!
‎Te iubesc, mămico. Dar poți, te rog, ‎să nu faci ce spune el că faci?
‎- Poți, te rog? ‎- Mama mă-sii!
‎Te rog, ‎ascultă-l pe tăticul și nu încerca…
‎Nu are mereu dreptate.
‎Familia ni se destrăma.
‎Cotoroanța aia de azi mi-a zis:
‎„Îi administrezi intravenos ketamină ‎la domiciliu.”
‎Eu am zis: „Nu știu cine v-a spus asta:”
‎Acum, mincinoasa asta nenorocită ‎a raportat…
‎Bine. Ușurel…
‎Nu mă pot abține.
‎Lupt pentru copilul meu. ‎Cum ar trebui să mă simt?
‎Cred că e foarte important să fii calmă.
‎Mai ales fiindcă i-ai enervat, Beata.
‎Pot să dovedesc ‎că urmai dispozițiile medicului.
‎Nu există dovezi că ai inventat o boală
‎și că exagerezi starea Mayei.
‎Bine.
‎Mâine la 09:00 dimineața ‎are loc audierea pentru tutelă.
‎- Să fiți prezenți amândoi! ‎- Bine.
‎Da, o să venim amândoi.
‎În prima fază pentru stabilirea tutelei,
‎judecătorul decide ‎unde va fi plasat copilul.
‎Are la dispoziție raportul ‎asistentului social responsabil de anchetă
‎și tot felul de mărturii indirecte.
‎…mi se pare suspect…
‎Un medic a zis așa. Alt medic a zis așa.
‎…ne îngrijora…
‎Totul e admisibil.
‎Deci le e foarte ușor să câștige
‎și familiile rămân foarte vulnerabile ‎în fața sistemului.
‎7 ZILE DE SPITALIZARE
‎1 ZI SUB TUTELA STATULUI
‎Bună dimineața! Cazul Kowalski.
‎Audierea pentru tutela copilului Maya.
‎Sunteți mama și tatăl ‎Mayei și ai lui Kyle?
‎Da. Beata Kowalski. Mama.
‎Jack Kowalski. Tatăl.
‎Bine, mulțumesc.
‎Mi s-a furnizat o copie ‎a acuzațiilor aduse părinților.
‎Am și o copie a evaluării medicale ‎de la Protecția copilului,
‎care pare a fi un raport preliminar.
‎În urma acuzațiilor, dispun interzicerea ‎contactului între mamă și Maya.
‎Știu că…
‎Beata!
‎Beata…
‎O femeie de circa 50 de ani ‎a leșinat în sala de judecată.
‎- Puteți deschide ochii? ‎- Respiră…
‎- Beata! ‎- Beata, ne auzi?
‎Beata, poți deschide ochii?
‎Beata s-a prăbușit ‎și s-a lovit cu capul de podea.
‎Maya a fost plasată ‎sub tutela Protecției copilului,
‎la Spitalul pediatric Johns Hopkins.
‎Tratamentul i-a fost schimbat
‎fiindcă au spus că Beata suferea ‎de sindromul Münchausen prin asociere.
‎Judecătoarea a zis că Beata trebuie ‎să fie supusă unei evaluări psihologice.
‎Beata a fost evaluată psihologic.
‎Concluzia a fost că nu suferă ‎de sindromul Münchausen prin asociere,
‎dar că avea ‎o tulburare de adaptare depresivă
‎în urma despărțirii de copil.
‎Și, firește, a agresiunii sistemului.
‎AVOCATA PĂRINȚILOR
‎Beata, trebuie să înțelegi ceva ‎legat de acest gen de cazuri!
‎Sunt nedrepți.
‎Nu țin cont de dovezi.
‎Am reprezentat părinții ‎în 60 de astfel de cazuri.
‎Dacă vrei să-ți recuperezi fata, ‎trebuie să cooperezi.
‎Bine, dar te opresc o clipă.
‎Mi-au spus zi de zi că nu au habar ‎cum să-i trateze afecțiunea.
‎Vreau ca fiica mea să fie tratată.
‎Sunt convinsă că așa e.
‎Dar, odată ce am demarat deja speța,
‎nu prea mai contează.
‎Pentru judecători nu contează ‎dacă spitalul a greșit.
‎Pentru ei contează
‎dacă îți pui copilul în pericol.
‎Asta e unica preocupare a judecătorului:
‎„Dacă trimit acest copil la mama și tata, ‎o să îl omoare?”
‎Prin urmare, cea mai bună variantă ‎pentru o soluționare pozitivă
‎e să îi convingi pe toți ‎că te-ai răzgândit
‎și că o să faci ce îți spun ei.
‎Apoi, când îți recuperezi copilul,
‎pleacă din spitalul ăla ‎și nu te mai întoarce niciodată!
‎Și între timp
‎îmi las fiica să se simtă tot mai rău.
‎Ce altă opțiune ai?
‎Fie suferă acum scurt timp ‎și până la urmă o recuperezi,
‎fie suferă toată viața și nu o mai vezi.
‎Înțeleg.
‎Maya, îți amintești dacă cineva din spital
‎ți-a spus ‎de ce ai fost despărțită de părinți?
‎Nu mi-a zis nimeni direct.
‎A trebuit să înțeleg singură.
‎Ai înțeles ceva?
‎Aveai doar zece ani,
‎dar ai înțeles ce se petrecea?
‎Eram foarte derutată.
‎Puneam multe întrebări ‎și nu îmi răspundeau niciodată.
‎Spuneau doar: „Nu poți vorbi cu ei.”
‎Așa că habar nu aveam.
‎La un moment dat, mi s-a dat voie, ‎în sfârșit, s-o văd pe Maya.
‎Dar trebuia să urmez multe reguli.
‎Nu aveam voie să o întreb cum se simte ‎sau despre tratamente.
‎Nu îi puteam spune când o să vină acasă.
‎Sau ce face mama ei.
‎Vizita a fost foarte scurtă…
‎și a fost foarte greu…
‎fiindcă am văzut ‎cum i se deteriorase starea.
‎ÎNSEMNĂRILE LUI JACK
‎MAYA ÎMI SPUNEA CĂ O DOARE
‎E TOT MAI RĂU.
‎Picioarele i se suciseră mai mult. ‎Avea mai multe leziuni.
‎Faptul că o vedeam tot mai slăbită ‎a fost cel mai frustrant dintre toate.
‎Când am venit acasă după vizita la Maya,
‎Beata voia să știe ‎cum se simte fetița ei.
‎Voia să știe de proceduri, ‎de tratament, de una, de alta.
‎Și nu i-am putut spune nimic.
‎Nu puteam…
‎Dacă începeam să fac asta,
‎aveam să-mi pierd ‎dreptul de a-mi vedea fiica,
‎iar fiica noastră avea nevoie ‎să vină cineva s-o vadă.
‎Așa că nu i-am spus.
‎Kyle, ai reușit să-ți vizitezi sora
‎când era internată ‎la Spitalul pediatric Johns Hopkins?
‎Da.
‎Cum ți s-a părut sora ta ‎când ai vizitat-o la spital?
‎Mi s-a părut că nu voia să fie acolo.
‎Îmi era greu să stau fără părinți
‎și era greu să-mi pun toată încrederea ‎în niște necunoscuți.
‎Au spus până și că Maya născocea totul.
‎Fata era bolnavă.
‎Încerca să le spună ce o doare ‎și nu o asculta nimeni.
‎Nu era adevărat ce spuneau. ‎Îmi cunosc fiica.
‎MEDIC: TOCMAI AM FOST LA MAYA.
‎S-A FOLOSIT DE PICIOARE ‎CA SĂ ÎMPINGĂ SCAUNUL RULANT.
‎SALLY SMITH: DIN FERICIRE, LA 10 ANI ‎NU SE POATE PREFACE NONSTOP.
‎NICI NU ȘTIE ‎DACĂ FACE GREȘELI „FIZIOLOGICE”.
‎MARȚI VIN SĂ-I POZEZ ‎PICIOARELE „AFECTATE” PENTRU INSTANȚĂ
‎Credeți că starea i s-a ameliorat
‎față de momentul internării ‎la Spitalul pediatric Johns Hopkins?
‎Da. A câștigat în greutate.
‎A fost dezobișnuită ‎de numeroase substanțe.
‎Nu mai avea dureri abdominale.
‎După momentul internării, ‎ți s-a diminuat vreodată durerea?
‎DEPOZIȚIA MAYEI KOWALSKI
‎- Obiectez la formulare. ‎- Nu. Nu prea.
‎Aveam dureri constante.
‎Când ai SDRC și e netratat,
‎când îți lipsesc tratamentul medicamentos, ‎fizioterapia adecvată
‎și un sistem de sprijin, ‎care are un rol important…
‎E aproape imposibil ‎ca starea să ți se amelioreze.
‎Așadar, deși medicii se vânturau ‎prin camera mea,
‎nu eram niciodată ascultată, ‎eram practic ignorată.
‎Cinci sau două minute. Atât.
‎Nu era prima oară ‎când întâlneam acest scenariu.
‎După câteva zile de spitalizare, ‎au refuzat să-i mai dea ketamină.
‎Fără doza mare de ketamină,
‎nu mai avea deloc mobilitate în picioare.
‎Atunci se formează cheaguri de sânge ‎care pot ajunge în plămâni,
‎provocând moartea.
‎Am considerat că e important
‎ca Beata să înțeleagă ‎ce gravă era situația.
‎Am prevenit-o că, medical vorbind, ‎Maya ar putea muri lent și în chinuri.
‎(ȘI PRECONIZEZ CĂ VA PRELUNGI ‎SUFERINȚA INSUPORTABILĂ,
‎PÂNĂ LA MOARTEA FIICEI TALE.)
‎- Bună! Beata? ‎- Da, eu sunt.
‎Maya e aici.
‎Voiam să trecem în revistă regulile, ‎ca să nu spun nimic greșit.
‎În mare, nu discuți cazul.
‎Rezumă-te la activitățile ei, ‎întreab-o ce mai face…
‎Bine.
‎Hai, vorbiți!
‎Bună, Maya! Ce faci, scumpo?
‎- Bună, mămico! ‎- Bună! Cum se simte scumpetea mea azi?
‎Mi-e tare dor de tine, mămico!
‎Și mie, de tine, dulceața mea! Și mie.
‎Îmi e tare dor de tine. ‎Dar trebuie să avem răbdare, bine?
‎Bine.
‎Cum ai dormit azi-noapte?
‎M-am culcat la ora 02:00.
‎Aoleu! N-ai avut somn?
‎Nu…
‎Ești singură în cameră? ‎Sau e Cathi lângă tine?
‎Dra Cathi stă lângă mine.
‎La Spitalul pediatric Johns Hopkins, ‎fiicei mele i s-a repartizat
‎o asistentă socială.
‎- Vă rog să vă declarați numele. ‎- Catherine R. Bedy.
‎Ceva părea a fi în neregulă cu ea ‎și i-am căutat numele pe Google.
‎Primul rezultat spunea că fusese arestată ‎pentru abuz asupra copilului.
‎Beata era acuzată pe nedrept ‎de abuz asupra copilului
‎și era la celălalt capăt al firului, ‎știind asta
‎și neputând să facă nimic ‎pentru copilul ei.
‎- Acum te-ai trezit? ‎- Da.
‎Cine e azi cu tine?
‎- Cathi. ‎- Da.
‎Ne întrerupe. O aud vorbind pe fundal.
‎- Mamă? ‎- Da.
‎Schimbă abordarea!
‎O s-o schimb. Vă spun doar ‎că acum discut cu fiica mea.
‎Te rog să schimbi abordarea.
‎Ulterior, am aflat ‎că acuzațiile fuseseră retrase.
‎Dar Beata s-a alarmat.
‎Cathi Bedy mi-a zis ‎că o să ajung într-un centru de plasament.
‎Mi-a zis că mama mea ‎era internată la ospiciu.
‎Mi-a zis că o să ajungă să mă adopte ea.
‎Ați așezat-o vreodată pe Maya ‎în poala dumneavoastră?
‎Da.
‎Ați îmbrățișat-o pe Maya?
‎Cred că oferim alinare multor copii,
‎așa că probabil am îmbrățișat-o ‎când o țineam în poală.
‎- Credeți că Maya vă plăcea? ‎- Obiectez la formulare.
‎Da. Și…
‎Cred că au fost momente ‎când Maya era supărată
‎fiindcă eu reprezentam spitalul,
‎împreună cu medicii.
‎Îți amintești dacă ți s-a spus ‎de ce voiau să te fotografieze?
‎Da. Cathi a venit ‎lângă patul meu și a zis:
‎„Ca să mergi la audiere, ‎trebuie să fac asta.”
‎Departamentul de gestionare a riscurilor ‎a decis să îi faceți poze Mayei?
‎- Da. ‎- Mi-a scos hainele.
‎Era în bustieră și șort.
‎M-au forțat să stau întinsă ‎și mi-au făcut fotografii.
‎I-am fotografiat brațele, ‎picioarele, fața și abdomenul.
‎Eu strigam, țipam, urlam: „Nu!”
‎Ea nu a vrut ‎să-i faceți fotografii așa, nu?
‎Nu a vrut.
‎Nici că mă puteam exprima mai clar.
‎Dar i-ați făcut fotografiile oricum.
‎Din păcate, da.
‎Ce măsuri ați luat ‎pentru a-i suna pe părinți
‎și a-i întreba ‎dacă le puteți fotografia copilul astfel?
‎Nu i-am sunat pe părinți.
‎Ratasem Halloweenul, ‎Ziua Recunoștinței, ziua mea
‎și nu mă gândeam decât ‎la clipa când voi pleca acasă, la mama.
‎47 DE ZILE SUB TUTELA STATULUI ‎29 NOIEMBRIE 2016
‎Bună, Maya! Ce faci, dulceața mea?
‎Nu mă simt bine deloc.
‎Nu te simți bine?
‎Totul e greu.
‎Plâng mult.
‎- Tramadolul nu te ajută? ‎- Nu, deloc.
‎- Ce mai iei contra durerii? ‎- Nimic, atât.
‎Îmi pare tare rău, scumpo.
‎Aș vrea să fiu acolo, ‎să te masez pe spate și să te îmbrățișez.
‎Da. Și eu.
‎Ai primit scrisoarea de la mine?
‎- Ți-a dat-o dra Cathi? ‎- Nu.
‎- Ce? ‎- Dra Cathi nu a primit scrisoarea.
‎I-am trimis-o lui Charlotte.
‎- Va trebui s-o întrebi pe Charlotte. ‎- Bine.
‎Ai reușit să vorbești cu avocatul tău?
‎Da. O să vină azi.
‎Bine. Vreau să mă asigur ‎că poți vorbi cu el.
‎La telefon nu pot, ‎fiindcă nu pot să sun în exterior.
‎Cum adică nu poți să suni în exterior?
‎Nu ești la închisoare ‎și nici într-un lagăr nazist.
‎- Mamă! ‎- Da.
‎Trebuie doar ‎s-o întrebe pe asistentă cum să facă.
‎Bine.
‎Cum a fost de Ziua Recunoștinței?
‎- Nu prea bine. ‎- Te cred.
‎Și pentru mine a fost groaznic.
‎Nu înțeleg de ce se întâmplă asta.
‎Da. E foarte greu. E foarte complicat.
‎Adică nu s-a întâmplat nimic rău ‎și acum suferim.
‎Știu. Îmi pare tare rău, scumpo.
‎Tare rău. Dar fii tare, bine?
‎- Bine. ‎- Mă rog zi de zi pentru tine.
‎Și eu.
‎Fii tare!
‎- Încerc. ‎- Bine.
‎Mamă, trebuie să ne luăm la revedere.
‎Mă așteaptă alte treburi acum.
‎Bine.
‎- Mulțumesc, Maya. Te iubesc. Pa! ‎- Te iubesc, mămico! Pa!
‎Nu știu dacă din cauză ‎că a întrebat-o pe Maya despre tratament
‎sau medicamente
‎ori din cauză ‎că a atins subiecte interzise,
‎dar, din păcate, ‎Cathi Bedy a acuzat-o pe Beata
‎de comportament neadecvat ‎în timpul convorbirii.
‎Și a încercat să-i suspende privilegiile.
‎Oricât era de puternică, ‎pe Beata a distrus-o acest lucru.
‎NU MAI POT TRĂI AȘA.
‎SUNT NIȘTE MONȘTRI DIABOLICI ‎CARE MĂ DISTRUG ÎNCETUL CU ÎNCETUL
‎BEATA KOWALSKI, ASISTENTĂ MEDICALĂ ‎CU ATESTAT ÎN TRATAMENTE INTRAVENOASE
‎Dle Kowalski, ‎știați că soția dumneavoastră
‎era subiectul unei anchete penale ‎a poliției Sarasota?
‎Nu am auzit de nicio anchetă.
‎I-ați dat o declarație înregistrată ‎dnei detectiv Graham, corect?
‎Da. Am discutat cu ea, ‎dar nu știam că sunt înregistrat.
‎Nu mi-am dat acordul pentru asta.
‎Le-ați spus că investigați ‎un caz de abuz asupra copilului?
‎Cred că aveam insigna ‎și că m-am legitimat, da.
‎Am cerut permisiunea să pun întrebări ‎și am avut o conversație plăcută.
‎ÎNREGISTRARE AUDIO ‎DIN INTEROGATORIUL DNEI DET. GRAHAM
‎Îmi povestiți despre relația ‎cu soția dumneavoastră?
‎E ca în orice căsnicie. ‎Cu bune și cu rele.
‎Evident, nu poți fi de acord în toate.
‎Ați avut dezacorduri în cazul Mayei?
‎Nu. Și îmi cunosc soția.
‎Stă trează până la trei dimineața ‎ca să se documenteze.
‎Eu ascult ce spune ea despre asta ‎și îi ascult pe medici.
‎În primul rând, pe medici.
‎Maya caută să-i capteze atenția mamei ei?
‎Să îi facă pe plac?
‎Mama vrea să fie bolnavă ‎și se îmbolnăvește de dragul ei?
‎Doamne, sper că nu.
‎Să nu separăm iubirea, ‎afecțiunea și tandrețea de abuz,
‎căci au loc în tandem.
‎Da.
‎Avem multe diferențe de opinii, ‎dar vă spun sincer
‎că nu i-ar face rău copilului ‎în mod intenționat.
‎Aș fi în stare să jur pe viața mea.
‎- Vă iubiți soția? ‎- Da, o iubesc.
‎Doar că…
‎E o persoană insistentă,
‎iar acum e și mai rău.
‎Nu vrea să coopereze.
‎- E un caz complicat. ‎- În mod sigur.
‎Cred că e foarte posibil
‎să avem de-a face cu acuzații penale.
‎De asta vă întreb. ‎O protejați sau sunteți complici?
‎Îmi protejez copiii.
‎Copiii sunt realmente prioritari?
‎- Jur pe viața mea și pe viața lor. ‎- Puțin îmi pasă.
‎- Vă arestez mâine dacă o ajut pe Maya. ‎- Dacă am greșit, da.
‎- Categoric. ‎- Da, accept asta.
‎Dacă Maya ar fi externată mâine,
‎v-ați conforma dacă i s-ar interzice ‎orice legătură cu mama ei?
‎Da.
‎Cât ai clipi.
‎Voiau să-l întoarcă pe Jack ‎împotriva Beatei?
‎Eu presupun că da.
‎Le-ar fi simplificat pledoaria.
‎El a zis că i-ar alege pe copii ‎în defavoarea soției.
‎Așa trebuie să spună.
‎Dacă spui altceva, ‎ți se va reproșa mai târziu.
‎Ăsta e singurul răspuns corect.
‎M-am dus acasă. ‎I-am spus Beatei ce se întâmplase.
‎Da. „Ce ai spus? ‎De ce ai spus asta? De ce…”
‎I-am spus că nu am nimic de ascuns.
‎I-am spus întocmai ‎că vor să dea vina pe ea.
‎Asta a generat multe tensiuni în casă.
‎Sunt sigur că s-a simțit foarte trădată.
‎63 DE ZILE SUB TUTELA STATULUI ‎15 DECEMBRIE 2016
‎Dnă Bedy, ați spus că Maya părea fericită ‎și că îi mergea bine
‎în grija dumneavoastră și a spitalului.
‎Da.
‎Maya își mișca picioarele ‎și mâinile fără să aibă dureri.
‎Se ducea să cânte la pianul de la parter
‎și adesea se mișca singură prin spital.
‎Așadar, am văzut o ameliorare.
‎Care e reacția ta?
‎SDRC e o boală. ‎Zilnic poate lua o formă ușor diferită.
‎Erau zile când puteam face anumite lucruri
‎și erau zile când nu le puteam face.
‎Deci, în funcție de zi, era diferit.
‎Așa că, da, nu au dreptate.
‎La capitolul durere și copii cu dureri,
‎Maya nu a prezentat niciodată ‎simptomele pe care le vedem la alți copii.
‎Dragă domnule judecător… ‎Cu drag, Maya.
‎Sunt Maya și voiam să-ți scriu ceva.
‎Mai întâi, voiam să-ți mulțumesc ‎pentru timpul acordat acestui caz.
‎Știu că știi că vreau să plec acasă.
‎În ultimele zile m-am simțit groaznic.
‎Îmi e din ce în ce mai rău.
‎Tot ce vreau de Crăciun ‎e să fiu cu ai mei.
‎Plâng în fiecare zi ‎și asta mă întristează.
‎Nu am apucat ‎să-mi iau rămas-bun de la mama.
‎Mă rog în fiecare zi să mă pot duce acasă.
‎La mijlocul lui decembrie 2016
‎era programată o audiere cu avocații.
‎Erau mereu astfel de audieri.
‎Varinia Van Ness s-a prezentat ca avocat.
‎Copilul a fost diagnosticat cu SDRC ‎și exact pentru asta o tratează părinții.
‎Prin Constituție, părinții au dreptul ‎să își trateze copilul. Dacă nu…
‎O clipă! Medicul a zis ‎că SDRC e unul dintre diagnostice.
‎Dr. Smith susține altceva.
‎Era o confruntare acerbă de forțe.
‎Dar, orice făceam, instanța era iar și iar
‎de partea personalului spitalului ‎și a dnei dr. Sally Smith.
‎N e datoria curții ‎sau a acestor oameni
‎să decidă care e diagnosticul corect.
‎E vorba de părinți.
‎N-ar trebui să hotărâm asta. ‎Nici n-avem ce căuta aici, dle judecător.
‎Dră Van Ness, coborâți tonul!
‎- Vă mai pot întreba ceva? ‎- Sigur.
‎E posibil, fie și o clipă,
‎să-și vadă mama, s-o îmbrățișeze măcar?
‎Mă tem că nu. Nu astăzi.
‎N-am înțeles niciodată
‎de ce i s-a interzis ‎să-și îmbrățișeze fiica.
‎Vă pot spune că, după ce am părăsit sala,
‎Beata era distrusă.
‎Absolut distrusă.
‎Singurul lucru pe care îl știu azi
‎e că niciunul dintre noi ‎nu-i poate aduce înapoi acea îmbrățișare.
‎Acea îmbrățișare e pierdută.
‎Dacă ar fi îmbrățișat-o, ‎lucrurile ar fi decurs altfel?
‎Da, așa cred.
‎Așa cred.
‎87 DE ZILE SUB TUTELA STATULUI ‎8 IANUARIE 2017
‎În acea zi trebuia să ne ducem ‎la o aniversare în vecini,
‎la ziua copilului lor.
‎Ea mi-a zis că o să împacheteze cadoul.
‎Și că nu vine cu mine.
‎A zis: „O să mă culc. Am o migrenă.”
‎Eu și Kyle ne-am dus la petrecere.
‎Când ne-am întors acasă,
‎ușa dormitorului era încuiată.
‎Am crezut că dormea.
‎Așa că ne-am hotărât ‎să ne uităm la televizor.
‎Mai târziu,
‎ne-am trezit că cineva bătea la ușă.
‎Era fratele ei, Peter.
‎Peter a dat ocol casei.
‎A intrat în garaj.
‎Am auzit un urlet…
‎pe care n-o să-l uit niciodată.
‎Numele meu în poloneză. Jacek.
‎Când l-a urlat așa, am știut.
‎Urgențele. Spuneți-mi ce s-a întâmplat!
‎S-a spânzurat în garaj.
‎Mamă!
‎- Nu… ‎- Rămâneți pe fir!
‎- Câți ani are? ‎- Patruzeci și doi.
‎Dumnezeule!
‎- Mamă! ‎- Nu. Nu poți intra acolo.
‎Trimit pe cineva să vă ajute. ‎Lăsați totul cum era!
‎- Bine. Vă rog, trimiteți pe cineva! ‎- Echipa e pe drum.
‎Soția dumneavoastră v-a dat vreun semn ‎că avea să facă asta?
‎Nu, dar fiica mea suferă de o boală ‎și totul a pornit de la asta.
‎Boala în sine era ceva groaznic.
‎- E avocata mea. Pot să răspund? ‎- Desigur.
‎- Bună, Debra! ‎- Dumnezeule!
‎- Îmi pare nespus de rău. ‎- Debra, sunt distrus.
‎Îmi pare nespus de rău.
‎Îmi pare tare rău. ‎Judecătorul a fost insensibil.
‎Știu. Și poftim!
‎E din cauză că a refuzat-o.
‎Asta a omorât-o.
‎Numai despre asta a vorbit ‎până am ajuns acasă.
‎Nu știu cum o să-i dau vestea Mayei.
‎Nu mă pot duce să-i spun asta ‎și apoi să plec.
‎Bine.
‎Mulțumesc, Deb. Pa!
‎Îmi amintesc când m-a sunat Jack ‎și mi-a zis că soția lui și-a luat viața.
‎Am fost răvășită.
‎Nu-mi venea să cred ‎că se întâmplase asta.
‎DE LA: BEATA KOWALSKI ‎SCRISOARE CĂTRE JUDECĂTOR
‎Dar cred că scrisoarea lăsată de ea ‎pentru judecătorul Haworth
‎arată destul de clar că Beata voia ‎să-și scape copilul din acel spital.
‎O îngrijora foarte mult ce se întâmpla
‎cu tratamentul ‎pe care era forțată să-l ia.
‎SPER SĂ VĂ ASUMAȚI RĂSPUNDEREA ‎PENTRU „REGRESUL FIZIC AL FIICEI MELE
‎Voia să se asigure ‎că fetița ei va scăpa de acolo.
‎Și nu a văzut nicio altă soluție.
‎DE LA BEATA: ADIO (CIORNĂ)
‎AVEȚI GRIJĂ DE MAYA ‎ȘI SPUNEȚI-I MEREU CÂT O IUBESC.
‎SPUNEȚI-I LUI KYLE CĂ ÎL IUBESC ‎ȘI CĂ SPER SĂ DEVINĂ
‎UN BĂRBAT PUTERNIC, ‎BUN, FERICIT ȘI CREDINCIOS.
‎NU MAI SUPORT SĂ FIU DEPARTE DE MAYA ‎ȘI SĂ FIU TRATATĂ CA O CRIMINALĂ.
‎NU POT SĂ-MI VĂD FIICA ÎN AGONIE.
‎SUNT TREI LUNI DE CÂND NU E ACASĂ! ‎VĂ IUBESC. BEATA.
‎MESAJUL BEATEI CĂTRE RUDE ‎GĂSIT POSTUM
‎MEDICUL 1: AM AFLAT ‎CĂ MAMA FETEI CU KETAMINA S-A SINUCIS.
‎ÎMI PARE RĂU CĂ AM AVUT DREPTATE.
‎MEDIC 2: DUMNEZEULE… E GROAZNIC.
‎ȘTIU CĂ AM PROCEDAT CORECT. ‎DAR E CHIAR DE RAHAT. MĂ SIMT PROST.
‎MEDIC 1: ALTĂ MAMĂ A FĂCUT ACELAȘI LUCRU.
‎NOI AM PROCEDAT CORECT PENTRU COPIL.
‎Bună, mămico!
‎Bună, Maya!
‎Cum se simte scumpetea mea azi?
‎Îmi e foarte dor de tine, mămico.
‎Și mie, de tine. ‎Mi-e dor de tine zi de zi, clipă de clipă.
‎Mi-e dor să vii acasă de la lucru.
‎Să ne strângem în brațe.
‎Mi-e dor să înot cu tine în piscină.
‎Mi-e dor de toate.
‎Închide ochii ‎și imaginează-ți că sunt lângă tine!
‎Știu că nu e același lucru, ‎dar fii tare și nu-ți pierde speranța!
‎Sufăr. Vreau să vin acasă.
‎O să fac totul pentru asta. Îți promit.
‎La scurt timp după moartea Beatei,
‎mi-au permis să o duc pe Maya ‎la un specialist din Rhode Island.
‎Dr. Chopra.
‎El a evaluat-o
‎și a confirmat diagnosticul de SDRC.
‎Și a trimis instanței raportul.
‎Nu mult după asta, ‎Maya a fost externată în grija mea.
‎DUPĂ 92 DE ZILE SUB TUTELA STATULUI ‎13 IANUARIE 2017
‎Maya, cât ne bucurăm să te vedem!
‎Ce bine că ai sosit acasă!
‎- Vrei să ne rugăm împreună? ‎- Da.
‎Doamne Isuse, cu sângele tău prețios
‎stropesc asupra Mayei și familiei mele.
‎Îmi dau familia în grija ta.
‎Ai grijă de toate și ai grijă de Maya!
‎Amin.
‎4 ANI MAI TÂRZIU - 15 DECEMBRIE 2020
‎Mama mea era plină de compasiune.
‎Era tandră, loială, inteligentă.
‎Mi-e greu să aleg adjectivele,
‎fiindcă, sincer, când mă gândesc la mama,
‎nu o pot descrie doar în câteva cuvinte.
‎După ce am fost prizonieră ‎timp de trei luni
‎și mi s-a spus ‎că pot reveni oarecum la normal,
‎m-am bucurat foarte mult.
‎Am simțit că mi-au fost ascultate ‎toate rugăciunile,
‎ale mele și ale familiei mele.
‎Dar am pierdut ‎cea mai importantă persoană din viața mea.
‎Și nici nu am apucat ‎să-mi iau rămas-bun de la ea.
‎Asta a fost cel mai rău.
‎Eu credeam că o să o pot vedea din nou,
‎chit că avea să dureze un an întreg.
‎Dar când mi s-a spus ‎că asta nu se va întâmpla niciodată…
‎Hai să facem o pauză, bine?
‎Îți aduc niște apă, bine?
‎După ce Maya a fost externată, în 2017,
‎a trebuit să urmăm ‎anumite dispoziții ale curții.
‎Nu i se permiteau tratamente cu ketamină,
‎deci trebuia s-o luăm ușor.
‎A fost nevoie ‎de peste un an de fizioterapie
‎ca să treacă ‎de la scaunul rulant la cârje.
‎Un an mai apoi mergea singură.
‎Dar încă avea dureri.
‎Dureri mari.
‎Și boala putea recidiva oricând.
‎Deci Maya poate să meargă acum.
‎Da. Maya poate să meargă.
‎Încă are niște dizabilități ‎în extremitățile de jos.
‎Ridică-te! Bravo!
‎A făcut progrese fantastice, dar are SDRC
‎și va trebui să trăiască ‎cu acest diagnostic.
‎Încercăm să facem tot ce putem.
‎Dar copiii nu vor mai fi la fel.
‎E foarte greu de înțeles ‎ce îi trecea Beatei prin minte.
‎De ce credea ‎că numai așa își putea salva fiica.
‎Îmi lipsește enorm.
‎Dar uneori mă mai încearcă furia.
‎E foarte greu ‎să încerc să joc ambele roluri.
‎Și, oricât aș încerca, ‎nu pot să o înlocuiesc pe mama lor.
‎Trebuie să iasă ceva bun ‎din toată suferința asta.
‎Sunt reporter de peste cinci ani
‎și să știți că nu afli adevărul
‎dacă accepți ce ți se prezintă ‎fără să cercetezi.
‎Iar ăsta era un subiect ‎care trebuia cercetat.
‎În 2019, scriam pe subiecte ‎privind protecția copiilor din Sarasota,
‎când am dat peste cazul Kowalski.
‎Era atât de tragic și de complex…
‎Când am aflat că Beata Kowalski ‎își luase viața,
‎am rămas efectiv șocată.
‎Știam că trebuie să preiau subiectul ‎și să-l prezint corect.
‎Așa că m-am pus pe săpat.
‎Din ancheta mea ‎făceau parte discuțiile cu familia.
‎Am discutat la telefon cu dr. Sally Smith, ‎ca să-i aud versiunea,
‎iar dr. Smith a susținut ferm ‎că nu a greșit cu nimic.
‎Dar am aflat ‎că dna dr. Smith avea alte păreri
‎decât alți medici, ‎printre care medicii curanți ai Mayei,
‎dr. Kirkpatrick și dr. Hanna.
‎În ianuarie 2019, am publicat articolul ‎despre familia Kowalski…
‎crezând că voi trece la următorul subiect.
‎Dar atunci au început să sune telefoanele
‎și să curgă mesajele.
‎Mi-am dat seama că problema ‎merge dincolo de familia Kowalski.
‎Motor! ‎Aveți grijă de Maya…
‎- Interviu cu Ashley. ‎- Aveți grijă de Maya…
‎Vivianna, dubla unu.
‎Când am citit articolul ‎din ‎Sarasota Herald Tribune,
‎mi-am dat seama că problema ‎e mai vastă decât credeam.
‎Pa!
‎Revelația că atâția alți oameni ‎trec prin asta…
‎Nu-mi venea să cred, efectiv.
‎Avea o criză. ‎Dădea ochii peste cap. Tremura.
‎Nu mai respira. Abia îi simțeai pulsul.
‎A început să vomite.
‎Apoi i-au apărut mici leziuni.
‎Am dus-o urgent la spital.
‎Sunăm la Urgențe.
‎Am sunat imediat la Urgențe, cum se face.
‎Ședeam la birou ‎primeam vești de la alte și alte familii.
‎Oameni care fuseseră la medic ‎ca să le ajute copiii
‎și apoi au intrat în vizorul sistemului.
‎Au găsit coaste rupte. ‎Hemoragie cerebrală.
‎Au găsit hemoragii cerebrale vechi și noi.
‎Am zis: „Cum adică? Ce are? ‎Eu am adus-o pentru leziuni.”
‎Atunci am cunoscut-o pe Sally Smith.
‎Oameni frenetici. Disperați.
‎Toți aveau un numitor comun:
‎dr. Sally Smith ‎și Spitalul pediatric Johns Hopkins.
‎N-a stat nici zece minute cu noi,
‎după care soțul meu a fost arestat ‎pentru abuz asupra copilului.
‎Noi am ajuns în arest, ‎iar copiii mei, la un centru de plasament.
‎Familiile au venit cu speranța ‎că le vor fi ajutați copiii
‎și unii au sfârșit în cătușe.
‎De 30 de ani, eu fac ‎cam toate evaluările copiilor internați
‎în Spitalul pediatric Johns Hopkins.
‎Sunt foarte înțelegătoare, ‎plină de compasiune și grijă
‎și nu îmi propun să destram familii.
‎La spital…
‎felul în care vorbeau despre mama…
‎era total aiurea.
‎MEDIC: AM MUTAT-O ‎ÎNTR-O CAMERĂ SUPRAVEGHEATĂ
‎STĂ ÎN PAT ȘI ARE UN LAPTOP ÎN POALĂ.
‎SALLY SMITH: ‎AR TREBUI SĂ ȘTIM CE FACE ONLINE.
‎MAICĂ-SA E ÎN STARE DE ORICE…
‎Încercau să mă convingă ‎că mama îmi face ceva.
‎Că ea inventase faptul că am SDRC.
‎E complet aberant.
‎Acum îmi dau seama.
‎La început eram foarte derutată
‎și acea derută s-a transformat în furie.
‎Eram, practic, captivă într-un spital,
‎departe de familie, de prieteni, de școală
‎și departe de persoana pe care o iubeam.
‎Era foarte frustrant.
‎Dar n-am zis nimic.
‎Fiindcă părinții mei m-au învățat ‎să fiu mereu bună și respectuoasă.
‎Știți ceva?
‎Am încercat să cooperăm.
‎Dar nu se schimbă nimic dacă taci.
‎Și cei din Spitalul Johns Hopkins ‎trebuie trași la răspundere.
‎Vrem să i se facă dreptate mamei.
‎Aș vrea să vă spun ‎că înregistrez convorbirea.
‎Îmi permiteți?
‎Da.
‎Trebuia să se facă o analiză
‎și voiam să știu dacă s-a făcut.
‎Da. Nu văd așa ceva.
‎Bine. Prima era pentru memantin ‎și a doua era…
‎V-a lăsat un mesaj, și știu asta, ‎apoi v-a scris pe e-mail.
‎- Bine, Beata. ‎- Judecătorul o lasă la telefon.
‎- Așa a dispus instanța. ‎- Beata, nu mai înregistra!
‎Beata era asistentă medicală, nu avocată.
‎Dar, cumva, știa ce făceau la spital.
‎A înregistrat totul.
‎Fiecare e-mail, ‎fiecare înscris, fiecare apel.
‎Datorită documentării ei ‎putem intenta proces.
‎Căci, dacă ne vor spune ceva fals,
‎noi avem dovada adevărului.
‎Când am auzit acele convorbiri, ‎ca mamă, am înțeles.
‎Am simțit frustrarea Beatei.
‎Era ca o oală sub presiune. ‎Simțeam cum se acumulează.
‎Ca avocați, ‎știm să lăsăm emoțiile deoparte,
‎dar nu te poți abține.
‎Te gândești ce-ar fi dacă copilul tău
‎ar suferi de ceva ce îi dă dureri cumplite
‎și apoi niște medici ‎ar spune că există speranțe.
‎Toate astea li s-au luat pe loc.
‎Cei mai mulți renunță.
‎Nu fiindcă vor asta,
‎ci fiindcă înfruntă ‎o mare corporație și statul.
‎Cei mai mulți părinți nu au capacitatea, ‎fondurile, tăria sau consilierea
‎cu care să riposteze ‎și acceptă un plan de servicii.
‎Avocatul m-a sfătuit ‎că cel mai sigur și mai rapid
‎e să accept planul de servicii.
‎Planul de servicii înseamnă ‎că părintele alege să accepte
‎toate cerințele statului.
‎EVALUAREA PĂRINȚILOR
‎Trebuie să bifezi o listă ‎ca să-ți recuperezi copilul.
‎DOVADĂ DE ANGAJARE ‎CONTROLUL FURIEI
‎CONSILIERE DE CUPLU
‎E mai simplu să accepți planul de servicii ‎chiar dacă ești nevinovat.
‎Dar, dacă semnezi planul de servicii,
‎scutești spitalul de orice răspundere.
‎Soții Kowalski nu au acceptat ‎planul de servicii.
‎Beata nu voia să facă asta.
‎Știa că are dreptate și voia să lupte.
‎Nu știu dacă anticipaseră atât, ‎dar știu că asta i-a diferențiat de alții.
‎Fără abordarea ei agresivă, ‎n-am fi putut intenta proces.
‎Acuzăm spitalul,
‎pe dr. Sally Smith și Centrul Suncoast
‎pe baza așa-numitei ‎„provocări de suferință emoțională”,
‎ceea ce înseamnă că știau ce făceau
‎și că au împins-o să-și facă rău.
‎Deci trebuie să plătească daune punitive
‎prin care să fie pedepsiți ‎pentru faptele lor.
‎Această tânără, Maya, ‎reprezintă speranța noastră, a tuturor,
‎de a o înfrânge pe Sally Smith, ‎de a înfrânge sistemul.
‎Oamenii vor să se facă auziți.
‎Vor să își poată spune povestea
‎și vor ca spitalul și dr. Sally Smith ‎să asculte ce au de zis.
‎Vreau ca oamenii să vadă că nu mințeam
‎și că mai sunt familii ‎în situații similare, care nu mint.
‎Sufăr de SDRC.
‎Nu m-a îmbolnăvit mama.
‎Tot ce vreau e să fiu crezută.
‎Dră Kowalski, ridici mâna dreaptă, te rog?
‎Juri solemn că vei declara
‎tot adevărul și numai adevărul?
‎Da.
‎Ședința e înregistrată. ‎Este ora 09:57, 28 august 2020.
‎Dăm curs depoziției lui Kyle Kowalski.
‎Ședința e înregistrată. ‎15 octombrie 2021, ora 09:01.
‎Au trecut cinci ani de când am decis ‎să intentăm proces spitalului.
‎Nu dormim nopțile. ‎Numai la asta ne gândim.
‎Este ora 14:41. Oprim înregistrarea.
‎E absolut crunt.
‎Ați căutat și alți medici ‎care puteau induce coma cu ketamină?
‎Eu, unul, nu știu.
‎Din păcate, ‎persoana care ar ști răspunsul e moartă.
‎- Vă referiți la soție, Beata Kowalski? ‎- Da.
‎În paragraful șase al declarației ‎sub jurământ, ai afirmat:
‎„Refuz să merg la medici sau spitale.”
‎- Vezi? ‎- Da.
‎De ce refuzi ‎să mergi la medici sau spitale?
‎Cred că e de la sine înțeles.
‎Ultima dată când am fost în spital
‎m-au sechestrat timp de trei luni.
‎Nu pot să mă duc la medic. Detest asta.
‎Detest să merg la spitale.
‎Bine.
‎Când îi mai luați depoziția fiicei mele, ‎ați putea schimba tactica?
‎O afectează. Trebuie să aveți grijă.
‎Mai ales cu o tânără.
‎Îmi amintesc cum le auzeam pe asistente ‎vorbind despre mine.
‎„E o mincinoasă. ‎Să nu crezi nimic din ce spune!”
‎„Nu o doare nimic.” Așa îmi spuneau.
‎Așa le spuneau oamenilor!
‎Nici nu vă imaginați ‎cât m-a traumatizat asta.
‎Aveți tupeul să mă întrebați ‎de ce mă tem de spitale?
‎Nu sunteți sănătoși la cap?
‎Mama mea a murit ‎și n-o s-o mai văd niciodată!
‎Niciodată!
‎Trebuie să mă duc la școală, ‎unde fetele povestesc
‎cum au fost la cumpărături cu mamele lor.
‎Cum fac lucruri mărunte împreună.
‎Știți ce greu îmi e ‎să stau și să ascult asta?
‎Pe bune?
‎M-ați traumatizat!
‎- Vrei să iei o pauză, Maya? ‎- Da.
‎Bine. Oprim înregistrarea.
‎CABINETUL AVOCAȚILOR SOȚILOR KOWALSKI ‎APRILIE 2022
‎Suntem în etapa finală ‎a pregătirilor pentru proces.
‎Stăm până târziu la birou. ‎Zboară hârtii peste tot.
‎Înaintăm moțiuni de ultim moment. ‎Aducem experți.
‎Toți vin la dr. Hanna ‎pentru tratamentele cu ketamină?
‎De curând, am început să cercetăm codurile
‎folosite la Spitalul Johns Hopkins ‎pentru facturarea asigurărilor
‎și am aflat că au facturat ‎trei luni de tratament pentru SDRC.
‎Exact aceeași afecțiune
‎despre care Sally Smith ‎le-a spus instanțelor că nu exista la Maya
‎și că fusese inventată de părinți.
‎Deci partea adversă va avea de furcă.
‎Cred că de asta au luptat ‎până în pânzele albe
‎ca jurații să nu afle.
‎Noi tocmai am aflat ‎că spitalul a angajat un fost judecător
‎de la Curtea de apel, ‎care e superioară instanței de judecată,
‎așa încât Johns Hopkins va avea ‎o reprezentare extrem de puternică.
‎În 4 aprilie se selectează jurații
‎și apoi începe procesul.
‎CU 3 ZILE ÎNAINTE DE SELECTAREA JURAȚILOR ‎1 APRILIE 2022
‎Bună, Maya! Unde e Kyle?
‎- Iată-l! ‎- Bună ziua!
‎- Ce faci, băiete? ‎- Bine.
‎Așadar, ieri dimineață
‎am primit dispoziția ‎prin care putem începe procesul.
‎Am fost în extaz.
‎Apoi, pe la 13:30,
‎am primit a doua dispoziție ‎de la Curtea de apel
‎să suspendăm procesul.
‎Prin urmare…
‎nu mergem luni la proces.
‎De acord, Maya?
‎- Bine. ‎- O să-i prindem.
‎- Dar… ‎- I-am prins.
‎Doar că mai durează puțin.
‎- Câți ani ni s-a tot spus asta? ‎- Maya, ascultă!
‎Vă spun ceva. ‎Nu au cu ce se prezenta la proces.
‎De asta se luptă cu atâta îndârjire ‎să nu ajungem în sala de judecată.
‎Coșmarul lor cel mai urât
‎e să îi vadă pe cei trei Kowalski ‎spunându-și povestea în boxa martorilor.
‎Perseverența e cheia succesului.
‎DUPĂ PATRU ANI DE AȘTEPTARE ‎A PREZENTĂRII ÎN INSTANȚĂ,
‎CURTEA DE APEL A AMÂNAT PROCESUL
‎PENTRU A SE DECIDE ‎DACĂ SE PERMIT DAUNE PUNITIVE.
‎Nu vor să ajungem în sala de judecată.
‎Fac tot ce pot ca să nu ajungem acolo ‎și tot tergiversează.
‎Nu vreau să ne simțim învinși ca familie.
‎Pierderea mamei
‎și tot stresul pe care l-a trăit tata
‎încercând să aibă grijă de noi, ‎ca apoi să trecem prin asta…
‎Nu vreau să ne trăim tot restul vieții ‎cu gândul ăsta.
‎Ce gând?
‎Că am pierdut.
‎Chiar și când acuzațiile au fost retrase ‎sau respinse, răul era deja făcut.
‎Copiii fuseseră traumatizați,
‎părinții aveau reputațiile distruse.
‎Deși au retras acuzațiile ‎și am fost declarată nevinovată,
‎am primit mesaje în care mi se spunea ‎că merit să mă sinucid,
‎că copiii mei merită ‎să ajungă la orfelinat,
‎că speră să nu-mi mai recuperez copiii.
‎Au încercat să bage zâzanie ‎între mine și tatăl ei.
‎Voiau să ne certăm. ‎Voiau să dăm vina unul pe altul.
‎Am pierdut mulți prieteni.
‎Mi-am pierdut casa, serviciul.
‎Fiica.
‎Mă silesc să nu mă gândesc la asta, ‎fiindcă ea e acasă acum…
‎Scuze…
‎Nu-ți dă nimeni înapoi banii cheltuiți ‎pe avocați, experți și consilieri.
‎Intri în datorii. ‎Era să ne declarăm faliți.
‎E nebunie curată.
‎Am petrecut peste 300 de zile în arest ‎înainte să retragă acuzațiile.
‎Mi-au distrus viața.
‎E un sentiment înfricoșător.
‎Să știi că vorbele cuiva ‎pot să îți schimbe viața într-atât.
‎Se pune mare presiune pe pediatri
‎ca să spună ferm ‎dacă a fost vorba de abuz sau nu.
‎Dar sunt cazuri prea complexe ‎ca să fie totul în alb și negru.
‎Cel mai des sunt într-o zonă gri.
‎DIAGNOSTIC DISTRUCTIV
‎Când cuvintele unei singure persoane ‎sunt luate drept literă de lege,
‎intră în joc opiniile, interpretările, ‎punctele de vedere și subiectivismul,
‎iar rolul persoanei devine major ‎și potențial periculos.
‎Din 2016, îi trimit lui Sally Smith ‎felicitări de Crăciun,
‎cu fotografia familiei mele.
‎Ca să nu uite că există o familie ‎pe care n-a reușit să o destrame.
‎Într-un an mi-a răspuns, ‎lucru care m-a surprins.
‎Mi-a scris așa:
‎„Dragă doamnă Graham, ‎am primit iar felicitarea dv.
‎Îmi pare rău că mai sunteți supărată
‎pentru rolul meu ‎în ancheta privitoare la fiul dv.
‎Da, există un număr șocant
‎de copii neglijați sau abuzați ‎în comitatul Pinellas.
‎Înțeleg că sunteți ferm convinsă ‎că fiul dv. nu era printre ei.
‎Ați pomenit în cele scrise
‎că lui Tristan i s-a dat alt diagnostic
‎și, dacă se poate, ‎aș fi curioasă să aflu care este acesta,
‎ca să-l iau în calcul data viitoare.
‎Îmi dau silința să fiu meticuloasă ‎și să nu greșesc.
‎Dar poate…
‎că trebuie să fiu atentă la «zonele gri».”
‎Există zone gri.
‎Totul s-a bazat doar pe opinia ei.
‎Au fost atâtea cazuri,
‎atâtea familii afectate ‎și acuzate pe nedrept!
‎De câte ori ai voie să greșești ‎și să distrugi vieți înainte să spună:
‎„Gata, ajunge! ‎Trebuie să schimbăm câte ceva.”
‎Serios, până când?
‎ÎN 5 APRILIE 2022, ‎FAMILIEI KOWALSKI I SE ACORDĂ O AUDIERE
‎PENTRU O ULTIMĂ SOLICITARE ‎A CONTINUĂRII PROCESULUI.
‎E-n regulă.
‎Da, e-n regulă.
‎Sala „H”.
‎Ne-au împiedicat ‎să facem selecția juraților luni.
‎Acum e marți.
‎Mai avem o șansă ‎să mergem în fața judecătorului și…
‎să vedem dacă putem continua ‎demersul pentru proces
‎începând de mâine, cu selecția juraților.
‎Dacă nu, probabil va trebui ‎să mai rezistăm așa încă un an.
‎Trebuie neapărat să scăpăm. E groaznic.
‎Aseară am scris o declarație
‎pe care aș vrea s-o citesc în fața curții
‎și sper că o să vrea în sfârșit ‎să asculte ce am de zis.
‎Vreau să știe că mama a fost un om bun.
‎Vreau să știe ce puternică ‎și ce hotărâtă a fost.
‎Cred că mai mult pentru ea mă duc.
‎Acest proces e totul pentru ei, ‎fiindcă fără asta rămân neîmpăcați.
‎Trebuie ca lumea să le audă povestea.
‎Nu înseamnă că totul va fi bine, ‎dar măcar pot merge mai departe.
‎Ridicați-vă! Curtea cu jurați 12 ‎e în ședință.
‎Instanța e prezidată de Hunter Carroll.
‎Puteți lua loc, vă rog.
‎Am reorganizat 2.000 de procese ‎ca să poată avea loc acesta,
‎dar se închide intervalul ‎în care putem începe procesul.
‎Asta e situația.
‎Înțeleg, dle judecător.
‎Dar există circumstanțe atenuante
‎și sunt capabil să rezum cazul
‎la strictul necesar, ‎ca să îl putem soluționa.
‎Cum procedați cu decizia Curții de apel
‎de a suspenda procesului?
‎Nu pot spune că fac selecția juraților, ‎dar să nu încep procesul.
‎Nu văd nicio limitare
‎în jurisdicția curții ‎cu privire la alegerea juraților
‎și voi face tot ce îmi stă în putință
‎ca procesul să fie judecat ‎în perioada impusă.
‎Mai adăugați ceva, dle Altenbernd?
‎Nu văd cum s-ar putea.
‎Oameni buni, deja simt ‎că s-au acumulat prea multe incertitudini,
‎așa că în clipa asta ‎o să scot dosarul de pe agenda de lucru.
‎O să dau un ordin de suspendare ‎a procedurilor din instanță
‎până cel mai devreme în 4 mai 2022
‎sau la noi dispoziții ale curții.
‎Mai avem ceva de discutat azi?
‎Da, onorată instanță.
‎Familia Kowalski e de față. ‎Vor să se adreseze curții, dacă se poate.
‎Nu prea se obișnuiește. ‎Dle Hunter, ce spuneți?
‎Nu știu ce au de gând. ‎Nu mi se are o idee bună.
‎Cred că e mai bine să ne oprim aici.
‎Așadar, suspend ședința. ‎Voi emite dispozițiile.
‎Bine. Mulțumesc.
‎- Vă mulțumesc tuturor. ‎- Onorată instanță.
‎Ridicați-vă! Ședința se suspendă.
‎Nu pot…
‎JUDECĂTORUL A CONFIRMAT ‎CĂ PROCESUL VA FI AMÂNAT SINE DIE
‎PÂNĂ CÂND CURTEA DE APEL HOTĂRĂȘTE
‎DACĂ SE ADMIT DAUNELE PUNITIVE ÎN LITIGIU.
‎Da.
‎Niște ticăloși fără inimă.
‎O să continue să ne calce în picioare.
‎Li se rupe.
‎Vreți să tăceți? Nu mai vreau să aud.
‎Vino încoace!
‎Nu e drept, tată. ‎N-o să se mai termine niciodată.
‎N-o să se mai termine, tată.
‎Totul e degeaba.
‎Mă rog în fiecare seară.
‎Nimic. Nu-i de niciun ajutor.
‎Copiii sunt absolut distruși.
‎Și eu sunt distrus.
‎Te epuizează.
‎Dar, dacă renunțăm și tăcem,
‎o să se întâmple din nou.
‎E doar o chestiune de timp.
‎Povestea nu se limitează ‎la familia Kowalski și la Florida.
‎În toată țara sunt familii
‎care spun că au fost acuzate pe nedrept ‎de abuz asupra copilului.
‎Unele se luptă ani în șir ‎cu acuzațiile, prinse în sistem.
‎Unii părinți sunt și acum la închisoare.
‎Familia Kowalski ia atitudine ‎pentru acești părinți
‎și încearcă ‎să facă publică această problemă
‎care a fost învăluită ‎de atâta rușine și atâta secretomanie.
‎Începem.
‎Am închis geamurile, tot.
‎Vrem să se facă auzită vocea Beatei.
‎Avem imagine clară?
‎Vrem să se facă auzită vocea Mayei.
‎Da. Super! Mulțumesc.
‎Te simți bine?
‎Vreau să vorbesc.
‎Dar pur și simplu… nu pot fără să plâng.
‎Detest să plâng.
‎Nu-i nimic dacă îți vine să plângi.
‎E normal.
‎Trebuie să-ți susții cauza, ‎fiindcă mămica nu e cu tine.
‎Închide ochii ‎și imaginează-ți că sunt cu tine!
‎Știu că nu e același lucru, dar fii tare!
‎Mămico, dacă vezi asta, ‎să știi că te iubesc.
‎Îți trimit sărutări.
‎O să știi că sunt de la mine.
‎„Dragă mamă…
‎Dacă spun că viața e de rahat ‎de când ai plecat,
‎probabil că e ‎cel mai mare eufemism posibil.
‎Eu, tata și Kyle a trebuit ‎să ne adaptăm lipsei tale.
‎Tata își face de lucru
‎ajutând vecinii la zugrăvit.
‎Kyle evadează mergând la pescuit cu orele.
‎Când studiile intense ‎au devenit prea obositoare,
‎am început ‎să-mi dedic timpul liber prietenilor,
‎pe afară, departe de amintirile neplăcute.
‎Dar, cum intrăm în casă,
‎revenim la realitate.
‎Ne e dor de tine.
‎Mi-e dor de tine.
‎De cinci ani ne tot promit procesul.
‎Dar, cu cât se apropie data,
‎cu atât îl amână mai mult.
‎Deși suntem descurajați, ‎nu vom cădea la pace.
‎Vom lupta pentru tine ‎și pentru miile de familii
‎care se află ‎în aceeași situație nefericită.
‎Va veni și clipa noastră. Te iubesc.”
‎Și eu te iubesc.
‎Clădim o familie bazată pe iubire.
‎Pe sinceritate.
‎Pe încredere.
‎Ca părinți, încercăm ‎să facem tot ce putem pentru copii.
‎Faci totul pentru ei.
‎Asta am făcut eu și Beata.
‎E ZIUA TA, MAMĂ!
‎În 7 octombrie 2022, Curtea de apel
‎a aprobat solicitarea de daune punitive.
‎Data procesului s-a stabilit ‎pentru 11 septembrie 2023,
‎la 2.530 de zile de la internarea Mayei.
‎În decembrie 2021, ‎dr. Sally Smith și Centrul Suncoast
‎au soluționat litigiul ‎cu familia Kowalski.
‎Dr. Sally Smith a refuzat ‎să fie intervievată pentru acest film.
‎Spitalul a declarat următoarele:
‎„Prioritățile noastre principale
‎sunt siguranța și confidențialitatea ‎familiilor și copiilor.
‎Ne supunem legilor ‎care limitează informațiile
‎pe care le putem publica.
‎Marea noastră răspundere ‎e față de copilul dat în îngrijire
‎și legea ne obligă ‎să înștiințăm Protecția copilului
‎când observăm semne de posibil abuz.
‎Protecția copilului cercetează situația ‎și ia decizia finală
‎cu privire la măsurile necesare ‎în interesul copilului.”
‎Judecătorul Haworth a declarat:
‎„Deciziile privind contactul Mayei ‎cu familia s-au bazat
‎pe recomandările unui medic cu reputație ‎și ale unor specialiști.
‎Decizia judecătorului depinde ‎de calitatea informației
‎și a probelor credibile, ‎cum a fost și cazul.”
‎DACĂ AVEȚI PROBLEME ‎CORELATE CU SĂNĂTATEA MINTALĂ
‎SAU GÂNDURI DE SINUCIDERE,
‎SUNT DISPONIBILE INFORMAȚII ‎PE WANNATALKABOUTIT.COM
‎Cazul Kowalski nu e unic.
‎Autorii filmului au luat legătura ‎cu peste 100 de familii
‎afectate de acuzațiile de abuz ‎aduse de medici.
‎Leo, fiul nostru, ‎s-a născut cu o tulburare genetică rară.
‎Am observat că era ceva în neregulă ‎cu piciorul lui drept.
‎Când am ridicat-o în brațe, ‎plângea și își mișca ciudat brațul.
‎Au sunat de la Sănătate și au zis: ‎„Să-l aduceți la medicul nostru!”
‎Ne-am dus la Urgențe ‎și i-au făcut o radiografie.
‎Pediatrul de la Protecția copilului
‎a zis că nu există altă explicație ‎decât o traumă la cap în urma abuzului.
‎Nu i-au analizat fișa medicală.
‎N-au făcut nicio verificare ‎ca să vadă ce se întâmplase.
‎Am întrebat dacă nu e posibil ‎să fie altceva, o afecțiune.
‎Fiul meu n-a fost rănit niciodată.
‎A zis: „Da, dar e bebeluș, nu poate vorbi, ‎așadar decidem că e abuz.”
‎Credeam că fac bine ‎că îmi duc copilul la spital
‎și vă spun sincer că habar nu aveam ‎care vor fi consecințele.
‎Ne-am dus acolo cu doi bebeluși ‎și am plecat cu zero.
‎Am făcut 15 ani de închisoare.
‎Tata a fost condamnat la închisoare, ‎unde a stat 26 de ani.
‎Nu ești nevinovat până la proba contrarie.
‎Ești vinovat ‎până când îți dovedești nevinovăția.
‎Nu-mi vine să cred că ăsta e sistemul
‎menit să protejeze copiii.
‎Nu ne-am imaginat că o să pățim așa ceva.
‎Dar i s-ar putea întâmpla oricui, oricând.
‎Trauma rămâne pe viață.
‎Da.
‎Subtitrarea: Liana Oprea