Downloaded from YTS.MX
Це одна з найгірших частин системи Сполучених Штатів, крапка.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Це неетично й аморально.
У батьків немає прав.
Я знаю, що краще було б застрелити вас, ніж забрати дитину.
Чому за стільки років ніхто цього не змінив?
Це неправильно.
Тому я кажу вам.
Коли повернете своє дитя,
ідіть з лікарні й ніколи не повертайтеся.
Буду відвертою. Я шокована тим, що довелося пережити цій дитині.
-Чудовисько! -Ніяких чудовиськ. Мама тут.
-Здається, ви запхали голову в пісок. -Я довірився лікарям.
Чи присягаєтеся ви говорити правду, лише правду й нічого окрім правди?
Присягаюся.
Нічого не можу вдіяти. Я борюся за своє дитя.
Як мені почуватися?
Боже мій.
Скажіть, що саме сталося.
Ви маєте нахабство запитувати мене, чому я боюся лікарень?
Ви мене травмували!
Усім устати. Засідання 12-го окружного суду.
Я сумую за тобою і сподіваюся, що скоро побачу тебе.
Упевнена, ти скоро мене побачиш.
Треба запастися терпінням.
ПОДБАЙТЕ ПРО МАЮ
ВЕНЕЦІЯ, ФЛОРИДА 24 ЛЮТОГО 2021-ГО
Ми будуємо сім'ю з любов'ю.
Чесністю.
Довірою.
Ми як батьки робимо все можливе для наших дітей.
Ти робиш для них усе.
Це ми з Беатою і робили.
Але ніщо не могло підготувати мене
до того, що я пережив із сім'єю.
Нічого.
Це початок свідчень Джека Ковальського.
Іде запис. 25 жовтня 2021-го, 9:02.
Пане Ковальський, я хочу дещо запитати про вашу дружину.
Я відразу почав закохуватися в Беату.
У ній було щось особливе.
Це було в її очах.
Вона була щирою.
Вона була чарівною.
Беата переїхала сюди з комуністичної Польщі,
коли їй було 16 років.
Вона вчилася в Чикаго,
і я пам'ятаю, як вона мені сказала,
що один з її вчителів сказав, що в неї нічого не вийде,
бо вона погано знає англійську.
І це не те, що варто казати Беаті, бо вона не приймала «ні».
І так, я часто чув «ні», коли помилявся.
Вона закінчила коледж
і стала медсестрою в лабораторії кардіохірургії
в медичному центрі університету Лойола.
Вона довела всім їм.
Беата хотіла лише мати дитину.
Вона відразу ж спланувала, якою буде кімната,
і вона йшла, купувала одяг та прикрашала.
Із самого початку я знав, що вона буде чудовою матір'ю.
На жаль, нам не вдавалося завести дитини.
Але як би важко не було,
Беата не здавалася.
Вона не здавалася.
Саме тоді народилася Мая.
Беата завжди дбала про те, щоб у Маї було все найкраще.
Уроки гри на піаніно. Польська школа.
Вона писала нотатки про те, куди ходила Мая.
Це було тепле відчуття того, що ми маємо дещо спільне в нашому житті.
А через два роки народився Кайл.
Проблиск удачі.
Без старань.
Я побачила сон
Срібло й золото
Як сцена з кіно
Яку знає кожне розбите серце
На початку весни 2015-го
життя було гарним.
Беата працювала медсестрою,
допомагала людям лікуватися вдома.
Я був пожежником,
а потім пішов на пенсію,
і міг проводити більше часу з дітьми.
У нас був гарний будинок, гарний район.
Мрія здійснилася. Рай.
Але потім Мая почала хворіти.
Це початок свідчень Маї Ковальської.
Іде запис. П'ятниця, 15 жовтня 2021-го.
Привіт, Має.
У період з 2015-го до 2017-го,
я хотів би зрозуміти, які у вас були симптоми.
Пам'ятаєте?
Пам'ятаю, мені було дуже боляче.
Мої руки, ноги, стопи.
Я завжди почувалася млявою
і не могла вже так ефективно рухатися.
Ми не знали точної причини, і все прогресивно погіршувалося.
-Коли в неї почалися проблеми? -Я не думала, що це щось серйозне.
Я думала, що це астма.
-Але потім у неї була закладеність грудей. -Гаразд.
Кашель з жовто-зеленою мокротою,
інфекція пазух, і вона не могла виходити на вулицю.
Щоразу, коли вона виходила, вона починала кашляти.
Усе почалося з проблем із диханням.
У неї була респіраторна інфекція.
У неї були головні болі, погіршення зору.
Її шкіра наче палала.
Неприємно, коли я торкаюся твоїх ніг, так?
Її ноги поверталися всередину.
-Ти зможеш. -Ти майже біля матусі.
Вона не могла ходити.
Майже на місці.
-Я знаю. -Я не витримую!
Я не витримую!
Пам'ятаю, як вона всю ніч плакала від сильного болю.
Я знаю.
У нас не було відповідей.
Ми цього не могли прийняти.
Має.
Будь сильною.
Я намагаюся.
Ми ходили до лікаря за лікарем,
від однієї лікарні до іншої,
шукаючи відповідь.
Як медсестра Беата була дуже ретельною,
тому вона робила записи про кожен візит до лікарів
із самого початку,
та вони просто здіймали руки й казали: «Ми нічого не можемо вдіяти.
Ми не знаємо, що це».
Я вас чую.
Я розумію, що вона пережила багато чого,
але я досі не певен, з чим ми маємо справу,
чесно кажучи.
Дитина може казати: «Я не можу дихати», —
якщо в неї напад стурбованості.
Ну…
Багато всього під питанням.
Дайте мені хвильку.
Мамо, це не стурбованість.
Я знаю, донечко. Я знаю.
Він просто намагається розібратися. Зберігай спокій.
Ми знали як батьки, що щось не так, і вони роблять недостатньо.
Коли Беата поверталася додому, вона не спала.
Вона досліджувала.
Саме тоді вона знайшла доктора Кіркпатріка.
Має, можна використати це відео для навчання інших дітей?
-Так. -Добре.
Поговорімо про твою історію.
Приблизно три місяці тому
у тебе почалися болі в ногах.
Бачите, як її ноги повернуті?
Ми називаємо це дистонією. Дистонія.
Стан такий, що вона навіть не може безпечно витримувати ваги.
-Готова до тестів? -Так.
Гаразд. Візьми праву руку, як зможеш,
і перевір, як далеко підіймеш, перш ніж зупинитися.
Це все? Дуже добре, Має.
Ми попросимо маму допомогти.
Вона підійде сюди, підійме твою ногу,
і спробуй поворушити пальцями, як можеш.
Зможеш?
Ти стараєшся з усіх сил?
-Мамо, ви не бачите руху? -Ні.
Добре, мамо. Молодець.
Має, хочеш ковдру…
Коли я вперше побачив Ковальських у вересні 2015-го,
проблема Маї була очевидною.
Це був чіткий і простий КРБС,
комплексний регіональний больовий синдром.
Відеозапис підготовлено
за консультації з доктором Ентоні Кіркпатріком.
Що це за синдром?
Найкращий спосіб думати про це — як він розвивається.
Скажімо, у вас травма.
Ви знаєте, що за тиждень–два біль зменшиться,
набряк зменшиться, почервоніння і все таке.
Але в пацієнтів з КРБС
ці всі синдроми посилюються.
З опублікованих досліджень видно,
що інтенсивність КРБС значно зростає
у віці від 9 до 11 років,
і зустрічається переважно у молодих дівчат.
Пацієнти описують це як відчуття печіння.
Що їхня шкіра стає надзвичайно чутливою до легкого дотику.
Уявіть перо, що летить, м'яке на дотик.
Пацієнти кажуть, що це більше схоже на удар ножем.
Синдром уперше був описаний понад 100 років тому,
але в сучасній медицині його визнали лише в 1990-х.
Та багато хто не знає, що проблема існує,
і багатьом із тих, хто страждає, казали, що проблема психологічна й уявна.
Після першої оцінки Маї
мені було зрозуміло, що через важкість її симптоми:
ураження, відчуття печіння в ногах
і біль по всьому тілу,
що у Маї розвинений КРБС,
на який ми мусили негайно проявити агресію та контролювати.
Ми лікували понад 3 000 пацієнтів із КРБС.
І ми знаємо, який засіб найкращий.
Це кетамін.
Препарат, відомий своїм рекреаційним призначенням у клубах,
тепер заробляє собі нове ім'я серед спеціалістів зі знеболення.
Це кетамін, і медики використовують його
для лікування пацієнтів із хронічним болем.
Кетамін — безпечне та ефективне лікування
комплексного регіонального больового синдрому.
Бо коли кетамін потрапляє у ваше тіло,
він стимулює мозок і все скидає.
Він підвищує тиск, кровообіг
і дихання.
Із Маєю ми вперше спробували амбулаторну процедуру
з доволі низькою дозою…
Викликає біль?
…та безрезультатно.
Просто тут…
Тож я обговорив з матір'ю і з Маєю
ідею процедури кетамінової коми.
Деякі пацієнти контролюють біль, упадаючи в кому.
Тут лікарі застосовують дозу в 50 разів більшу,
ніж зазвичай, для п'ятиденної коми.
Ви бачите достатньо пацієнтів, знаєте, як стан гіршає.
Нічого не працює.
Хірургія не працює, ліки, нервові блокатори, і робите це, і воно працює.
Доктор Кіркпатрік каже,
експериментальне лікування доступне лише в Мексиці.
Коли мені сказали, що нам доведеться їхати до Мексики,
я не вірив.
…на спині…
А потім він сказав, що є шанс, що вона може померти.
Думаю, вона впорається. Цілком.
Було дуже страшно,
але інших варіантів не було.
Або це, або дивитися, як Маї стає все гірше.
Тому ми вирішили відвезти її в Монтеррей, Мексика.
МОНТЕРРЕЙ, МЕКСИКА ЛИСТОПАД 2015-ГО
Я прокинуся?
Так, ти прокинешся.
Усе буде добре?
Так, усе добре.
Усе буде дуже добре, коли прокинешся.
-Якось дивно. -Ні, усе гаразд.
Я почуваюся дуже дивно.
Дуже дивно.
Ти молодчина.
Я хочу повернутися до кетамінової коми в Мексиці.
Пам'ятаєте щось про ту госпіталізацію?
Так, я пам'ятаю, як я була в палаті.
Це була вища доза,
тому я відчувала більше побічних ефектів, таких як галюцинації.
Але я знаю, що мама була зі мною, і це допомогло.
Перший день коми,
середа, 18 листопада.
У Маї все добре.
Сьогодні п'ятниця, 20 листопада.
Це третій день коми.
У Маї все добре.
П'ятий день коми.
Уранці в неї був важкий випадок блювоти,
тому їй дали ще кетаміну.
Сьогодні шостий день коми, 11-22-15.
Я люблю тебе, Має.
Тато любить тебе. Кайл любить тебе. Корінн тебе любить.
Усі тебе люблять.
Ні! Ні. Не чіпай. Не підіймай.
-Матусю! -Так, матуся тут.
Гей.
-Я тут. -Матусю, тут чудовисько.
Жодних чудовиськ. Матуся тут, і матуся не чудовисько.
ШОСТИЙ ДЕНЬ КОМИ 22 ЛИСТОПАДА 2015-ГО
Має, пам'ятаєш, ми хотіли спитати?
Мама хоче тебе дещо запитати.
-Так. -Не торкайся окулярів.
-Добре, мамо. -Так?
-Привіт, Має. -Так?
-Це матуся. Пам'ятаєш матусю? -Так.
Добре.
-Як звуть твого братика? -Кайл.
Розумниця!
Тож у неї все добре, кінцівки рухаються самі.
Це не неочікувано, і я б сказав, що в неї не було негативних галюцинацій.
-Ви згодні? -Я згодна.
Гаразд. Отже, Має, ось одне питання.
-Ти готова? -Так.
Покажи мені знак, Має.
-Покажи мені знак. -Отак.
Ось так! Гей!
У неї все добре.
Мая вийшла з коми, їй стало краще.
Вона сказала, що зголодніла, і це було велике полегшення.
Кома спрацювала.
Кетамін сильно допоміг мені з моїм болем.
Була короткочасна втрата пам'яті,
а інколи моє бачення було дуже розмитим, але я хотіла мати ці побічні ефекти,
якщо це мені допомогло б загалом.
Добре, Має. Зараз 6 січня, й ти була в кетаміновій комі.
Пройшовши це, воно того варте?
-Так. -Сильно допомогло.
Особливо з головним болем.
-Ситуація краща з болем. -Так.
-Він вже не такий сильний. -Так.
-Біль у ногах полегшав. -Так.
Тож так.
-Так… -Усе краще.
Проведімо тести, Має. Ти готова?
Візьми праву руку, поклади за голову.
Раніше ти так не могла. Тобі боляче?
Та ні.
Ні, гаразд. А тепер з іншого боку.
-Знову ж таки, раніше не могла. -Ні.
Ми говорили, як це важливо…
Коли ми повернулися з Мексики,
ми не могли дозволити собі лікування доктора Кіркпатріка,
тож він порекомендував свою колегу, доктора Ганна, який узяв нашу страховку
й призначив низькі дози кетаміну для Маї.
Так краще. Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Тепер повільно спускайся.
Вона сильнішала.
Дистонія вирівнювалася.
Не могла використовувати ноги, але використовувала руки,
і все було дуже добре.
Упевнена, що після цього Маї знадобляться дві дози кетаміну.
Вона повернулася до школи, посміхалася й гралася.
Ми були щасливі, що нарешті побачили, що щось працює.
І цілий рік це працювало.
До вечора урагану.
7 ЖОВТНЯ 2016-ГО
Ситуація була погана годину тому.
Вона погіршилася, оскільки ураган Метью рухається побережжям Флориди.
Мости закриті. Людям сказали, де б вони не були, не виходьте.
Надто небезпечно виходити на вулицю.
У Маї стався рецидив.
Усе повернулося, і це було дуже серйозно.
Вона почала скаржитися на біль у животі.
І дійшло до того, що вона кричала, плакала
й благала про допомогу.
Я зв'язався з Беатою на роботі.
Гаразд, зачекай. Дозволь зупинитися.
І я сказав їй: «Я маю відвезти її в реанімацію».
Пам'ятаю, як зупинився біля дверей.
Пішли до реєстратури,
і знову ставлять ті самі питання.
Перша медсестра не знала, що таке КРБС,
й інші також.
Вони шукали інформацію і питали.
Тоді я подзвонив дружині, і вона поговорила з лікарем.
Знеболювальні — низькі дози налтрексону
та кетаміну перорально, призначені лікарем.
Її турбувало лише введення кетаміну,
знов і знов, ще й ще.
Беата з'явилася за годину.
Вона була агресивною, вимогливою.
Матір сильно хотіла контролювати все.
Вона сказала: «Ось що ви зробите».
Беата пояснювала їм,
що саме це треба зробити для хвороби.
Ви не розумієте її діагнозу.
Ви не розумієте, скільки ліків потрібно, щоб контролювати її біль.
Але вони просто не розуміли.
Є ризик дихальної недостатності, зупинки серця.
Її донька могла померти від цього,
і, здається, вона не переймалася цим.
Повертаючись до того, як ви завітали до Дитячої лікарні Джонса Гопкінса
сьомого жовтня 2016-го.
Ви це пам'ятаєте?
Не думаю, що пам'ятаю саме той день,
але я пам'ятаю початок перебування в лікарні Гопкінса.
Пам'ятаю, мені було дуже боляче.
Біль був у животі чи в нозі?
Чи в усьому тілі?
Здебільшого шлунок. Відправили до невідкладної.
Потім мене перевели в педіатричне відділення інтенсивної терапії
чи відділення інтенсивної терапії.
Це все, що я пам'ятаю.
Вони посадили Маю на низьку дозу кетаміну, але це не спрацювало.
З часом ми не відчували, що вплинули на статус Маї.
Ми почали ставити під сумнів діагноз КРБС.
Беата знала, що низька доза не допоможе.
Але вони не слухали.
У цей час усе стало войовничим.
Почалися розмови про покидання лікарні.
Саме тоді я почав боятися за Маю.
Нам сказали, якщо ми спробуємо піти,
то викличуть охорону.
Якщо у вас є підозра жорстокого поводження з дитиною,
ви маєте звернутися до Служби захисту дітей.
За кілька днів
я відвідував Маю в лікарні Джонса Гопкінса.
У якийсь момент медсестра вийшла з палати
й увійшла жінка з темним волоссям.
Присягаєтеся казати правду, лише правду, нічого окрім правди?
-Так. -Назвіться для запису.
Саллі Марі Сміт.
Вона не сказала, хто вона.
Вона зайшла, подивилася на мене, на Маю.
Вона ввійшла
й поводилася як звичайний лікар, що працював у лікарні.
Вона почала ставити питання.
Якби вони знали, хто вона, ми б з нею не розмовляли.
Вона спитала: «Що з Маєю? Де вона лікується?»
Про ліки.
Як я міг дозволити комусь давати такі високі дози?
І я сказав їй, що їх призначили лікарі.
Докторе Ганна, у мене тут 55 введень
від початку січня до шостого жовтня 2016-го.
І я так розумію, ви виписали кілька рецептів на оральний кетамін
для приймання вдома.
-Пам'ятаєте це? -Так.
Чи можливо, що біль у животі був спричинений цими ліками?
Це може бути побічний ефект.
Він давав дитині по тисячі міліграмів за раз,
день за днем, день за днем.
Це не звичайне дозування кетаміну.
Мої пацієнти приймають по 1 500 міліграмів на день.
Усі пацієнти різні.
У деяких пацієнтів розвивається толерантність,
або хвороба вимагає вищих доз.
Тисяча міліграмів за чотири години —
така доза зазвичай їй допомагала.
Був не один лікар,
у тому числі, як зазначалося у звіті на гарячу лінію про жорстоке поводження,
які мали занепокоєння щодо синдрому Мюнхгаузена за довіреністю.
-Мюнхгаузен за довіреністю. -Мюнхгаузен.
Мюнхгаузен за довіреністю або медичне жорстоке поводження.
Мюнхгаузен за довіреністю — форма насилля над дітьми,
за якої доглядач надає
неправдиву або перебільшену інформацію,
ігноруючи медичні рекомендації,
і ця поведінка завдає шкоди дитині.
Вона дала інтерв'ю максимум на десять хвилин,
і незабаром пішла.
Було багато доказів, що підтверджують насилля над дитиною,
і виявилося,
що пані Ковальська була основною особою, яка жорстоко поводилася з дитиною.
Медсестра, яка мені допомагала, повернулася.
Сказала, що я маю піти.
Що моя дочка…
під опікою уряду.
Я пам'ятаю, як дивився в очі доньки, а вона дивилася на мене.
Я не знав, чи побачу її знову.
Її звинуватили в надмірному лікуванні Маї.
Вони думали, що Мая вдає цей синдром.
Тоді я сказав, що треба знайти адвоката.
Я познайомилася з Ковальськими в жовтні 2016-го,
і коли я вперше зустріла Беату,
Мене вразили її знання про хворобу її дитини.
Вона чимало пережила.
Вона була в багатьох лікарів, намагаючись вилікувати доньку.
Вона була дуже стурбована тим, як Маї буде в лікарні,
оскільки вона мала бути ізольована від них.
Вона не могла зрозуміти,
чому Департамент у справах дітей і сім'ї робить це.
Я пояснила Джеку й Беаті,
що такі випадки дуже поширені.
Слідчі служби захисту дітей мають неймовірну владу, щоб вилучати дітей.
Мають лише довести, що є імовірні причини,
що дитині може завдаватися шкода.
У Флориді система опіки дітей приватизована.
Коли Саллі Сміт розглядала справу Маї,
вона працювала в Suncoast Center.
Центр допомагає розслідувати звинувачення у жорстокому поводженні з дітьми
в окрузі Пінеллас,
де знаходиться дитяча лікарня Джонса Гопкінса.
Діти в окрузі Пінеллас майже у два з половиною рази частіше виводяться
зі своїх сімей, ніж у середньому в штаті.
Я називаю це індустрією захисту дітей.
Але треба дещо пам'ятати.
Коли у 70-х у цій країні почали працювати служби захисту дітей,
ми говорили про дітей,
які страждали від надмірних покарань,
побиття,
можливо, мали переломи чи опіки від цигарок.
Ішлося про сексуальне насилля.
Хоч і таке ще трапляється,
останнім часом у нас з'явився новий діагноз.
Медичне насильство над дітьми,
коли будь-якого опікуна, що приводить дитину
з незвичною хворобою до п'яти різних лікарів,
бо намагається зрозуміти, що не так з дитиною,
можуть звинуватити в зловживанні
й піддаванні дитини непотрібним медичним процедурам,
щоб розв'язати власну проблему психічного здоров'я.
То як ви оцінили Беату?
Думаю, вона іноді могла бути
занадто відвертою,
і, можливо, деякі лікарі сприйняли це з образою.
Думаю, хтось із дитячої лікарні образився,
і почався конфлікт.
Щойно мені повідомили,
що Саллі Сміт розслідувала, я негайно зателефонував їй,
і я пояснив їй, що діагноз справжній.
Якщо хочете побачити об'єктивні докази, вони є.
Я сказав їй це телефоном.
Написала звіт за два дні.
Вона додала це до звіту? Ні.
Я виклала інформацію
в міру своїх професійних можливостей
і дійшла висновку.
Я сказав їй, що якщо вона піде далі,
то будуть не лише катастрофічні наслідки для дитини,
але й травма на все життя для всієї сім'ї.
Він попереджав вас, що ваше розслідування може завдати
зайвої та непоправної шкоди дитині та сім'ї?
Не знаю, чи він саме це казав.
Знаю, він задокументував щось про нашу розмову за кілька днів.
Я прочитала вам те, що написала.
Я точно визнаю,
що розслідування та медична експертиза
щодо жорстокого поводження з дитиною можуть зашкодити родині.
Ви так класифікуєте те, що сталося з Ковальськими?
Їм зашкодили?
Не знаю. Треба спитати, як вони відреагували на все це.
ЗА КІЛЬКА ГОДИН ПІСЛЯ ВЗЯТТЯ МАЇ ПІД ОПІКУ УРЯДУ
Я можу поговорити з Маєю?
Я запитала соціальну працівницю,
і вона сказала, що з нею не можна говорити до завтрашнього суду.
То я не можу навіть поговорити з власною донькою?
Кидай.
Ні, мені сказали, що можу розповісти, як вона. Але не сьогодні.
Ви не можете з нею поговорити сьогодні.
Ви давали їй якісь ліки від болю?
Вона прийняла лоразепам нещодавно,
тож об 11 годині зможе прийняти ще раз.
Беата була зосереджена на догляді за Маєю.
Якщо моя донька попросить поговорити зі мною, я хочу поговорити з нею.
Але мій підхід був таким —
не викликати більше напруги між лікарнею та нашою сім'єю.
Беато.
Припини.
Я не хочу, щоб моя дитина страждала.
Вона досі моя дитина.
Поклади слухавку.
Я розумію. Я хочу зробити все, щоб вона не страждала.
Гаразд. Дякую, Терезо.
-Гарної ночі. -І вам. Дякую. Бувайте.
Замість того, щоб прийняти це,
стався просто вибух.
Це використають проти тебе.
Облиш цю маячню! Я хочу знову побачити доньку!
Не роби цього! Не говори про знеболювальні!
Не кажи про це й те!
Ти спричиниш іще більше проблем!
Я хочу знову побачити доньку. Не роби цього!
-Годі кричати перед… -Ти не розумієш!
Іди сюди. Ні, ти не розумієш. Я можу поставити будь-яке питання.
Ні! Це використають проти тебе! Я гарантую! Ти їх переслідуєш!
Облиш їх!
Не псуй ситуації!
Я люблю тебе, матусю.
Але ти можеш зробити так, як він каже?
-Можеш, будь ласка? -Бляха муха!
Будь ласка, послухай татка й не намагайся…
Він не завжди має рацію.
Наша родина розпадалася.
Ця відьма сьогодні сказала мені:
«Ви даєте їй кетамін вдома через крапельницю».
Я сказала: «Гадки не маю, хто вам це сказав, —
але тепер цей брехун і цей виродок заявив…
Гаразд. Спокійніше.
Знаєш, я не можу стриматися!
Я борюся за моє дитя. Як мені почуватися?
Гадаю, дуже важливо бути спокійною.
Особливо тому, що вони образилися на вас, Беато.
Я бачу, що ви просто виконували рекомендації лікаря.
Тобто, нічого не вказує, що ви вигадуєте хворобу
й перебільшуєте її стан.
Гаразд.
Уранці о дев'ятій ранку буде ваше слухання щодо притулку, тож…
-Ви двоє маєте бути там. -Так.
Так, ми двоє будемо там.
Перший етап у справі про утриманство — це фаза притулку,
на якому суддя вирішує, де розмістити дитину.
Отримають попередній звіт слідчого служби захисту дітей,
і буде чимало шарів чуток.
…підозріло для мене…
Цей лікар сказав це. Цей лікар сказав це.
…це непокоїло…
Це все допустимо,
тож їм легко виграти,
і це робить сім'ї дуже вразливими перед системою.
7 ДНІВ У ЛІКАРНІ
1 ДЕНЬ ПІД ОПІКОЮ УРЯДУ
Доброго ранку. Ми тут у справі Ковальської
на слуханні щодо притулку для дитини Маї.
Ви матір і батько Маї та Кайла. Правильно?
Так. Беата Ковальська. Мама.
Джек Ковальський. Батько.
Гаразд, дякую.
Мені надали копію звинувачень проти батьків.
Мені також надали копію
медичної експертизи Служби захисту дітей,
яка, схоже, є попереднім звітом. Зважаючи на звинувачення,
доречно видати наказ про заборону контакту
між матір'ю та Маєю. Я знаю, що…
Беато.
…у зв'язку з тим, що 50-річна жінка щойно знепритомніла в суді.
-Можете розплющити очі? -Суб'єкт дихає…
-Беато. Агов. -Беато, ви нас чуєте?
Беато? Можеш розплющити очі?
Беата впала, ударившись головою об підлогу.
Маю помістили під опіку Служби захисту дітей
в дитячій лікарні Джонса Гопкінса.
Її лікування змінили,
бо сказали, що в Беати синдром Мюнхгаузена за довіреністю.
Суддя сказав, що Беаті треба пройти психологічний огляд.
Беаті зробили психологічний огляд.
І виявили,
що у неї немає синдрому Мюнхгаузена за довіреністю,
та в неї був розлад адаптації з пригніченим настроєм
від позбавлення її дитини.
І, природно, через напад системи.
АДВОКАТКА БАТЬКІВ
Беато, ви маєте зрозуміти це щодо таких справ.
Вони несправедливі.
Їм байдуже до доказів.
Я провела 60 таких справ, захищаючи батьків,
і співпраця — найкращий спосіб повернути дитину.
Гаразд, але я переб'ю вас на секунду.
Мені щодня казали,
що вони не знають, як лікувати цю хворобу,
і я хочу, щоб мою доньку лікували.
Я певна, що це правда.
Але коли справу вже розпочато,
це вже не має значення.
Суддям байдуже, чи лікарня помилилася
майже настільки ж, наскільки їм не байдуже,
чи ви ризикуєте дитиною,
бо суддю хвилює лише наступне:
«Якщо я відправлю цю дитину до мами й тата, вони її вб'ють?»
Тому найкращий спосіб, щоб закрити цю справу успішно, із власного досвіду кажу,
переконати всіх, що ви передумали, і що ви робитимете те, що вам скажуть.
А коли повернете свою дитину,
ідіть з лікарні й ніколи не повертайтеся.
Тож тим часом
я дозволю стану моєї доньки ще більше погіршуватися.
Що ж, а які у вас іще варіанти?
Або вона страждає зараз, і врешті-решт ви її повернете,
або страждатиме вічно, а ви її не повернете.
Зрозуміло.
Має, ви пам'ятаєте, як хтось у лікарні
казав вам, чому вас розлучили з батьками?
Мені ніхто не казав прямо.
Мені довелося самій зрозуміти.
Ви здогадувалися?
Вам тоді було десять,
але ви розуміли, що відбувається?
Я була збентежена.
Я ставила стільки питань, і ніхто не відповідав.
Просто казали: «З ними не можна говорити».
Тож я зовсім не знала.
Був час, коли мені нарешті дозволили зустрітися з Маєю.
Але було багато правил, яких я мав дотримуватися.
Мені не дозволяли питати, як вона, про лікування.
Не міг відповісти, коли вона повернеться додому.
Не міг відповісти про маму.
Візит був дуже коротким,
і він був дуже важким,
бо я бачив, як її стан просто погіршувався.
ЗАПИСИ ДЖЕКА
МАЯ СКАЗАЛА, ЩО ЇЙ БОЛЯЧЕ
СИТУАЦІЯ ПОГІРШУЄТЬСЯ.
Сказала, її ноги сильніше завернулися. У неї було більше ушкоджень.
І бачити, як вона слабшає, —
це було найгірше.
Тож коли я приїхав додому з візиту до Маї,
Беата хотіла знати, як її донечка.
Хотіла знати, чи роблять процедури,
чи дають ліки й таке інше.
Я нічого не міг сказати.
Знаєте, я не можу…
Якби я почав це робити,
я втратив би привілеї як батько на візит доньки,
а нашій доньці був потрібен хтось, хто приходив би до неї.
Тому я мовчав.
Кайле, ви мали нагоду відвідати сестру
у дитячій лікарні Джона Гопкінса, коли її туди госпіталізували?
Так.
Якою була ваша сестра, коли ви приходили до неї в лікарню?
Вона ніби не хотіла там бути.
Мені було важко бути без батьків,
і було важко довіряти людям, яких я навіть не знала.
Вони навіть сказали, що це все в голові Маї.
Дитя захворіло.
Намагалася розповісти людям, що з нею,
а ніхто не слухав.
Це неправильно. Я знаю свою доньку.
ЛІКАР — ХОЧУ ПОБАЧИТИ МАЮ.
ВОНА ЗАЛУЧИЛА НОГИ, ЩОБ ПРОЇХАТИ КІЛЬКА МЕТРІВ У КРІСЛІ.
САЛЛІ СМІТ — НА ЩАСТЯ, У ЇЇ ДЕСЯТЬ ВОНА НЕ МОЖЕ ЦІЛОДОБОВО ПОКАЗУВАТИ ШАРАДИ
І НАВІТЬ НЕ ЗНАЄ, ЧИ РОБИТЬ «ПСИХОЛОГІЧНІ» ПОМИЛКИ.
Я ЗРОБЛЮ ФОТО ЇЇ «ПОСТРАЖДАЛИХ» НІГ ДЛЯ СУДУ В СУБОТУ.
Думаєте, вона їй стало краще
з того часу, коли її госпіталізували до лікарні Гопкінса.
Так.
Вона набрала вагу.
Її відлучили від багатьох ліків.
У неї більше не боліло в животі.
З того часу, як ви лягли в дитячу лікарню
біль полегшився?
-Заперечення. -Ні.
Не зовсім.
Мені постійно боліло.
А з КРБС, якщо це не лікувати,
без препаратів і без відповідного лікування,
і без системи підтримки, яка точно важлива,
піти на поправку майже неможливо.
Тож, хоча лікарі приходили й виходили з палати,
мене ніколи не слухали. Мене, по суті, ігнорували.
П'ять або дві хвилини, і все.
Я вже не вперше бачу такий сценарій.
За кілька днів у лікарні вони відмовилися давати їй кетамін.
А без високих доз кетаміну
вона практично не могла рухати ногами.
Утворюються тромби, що можуть відірватися, потрапити в легені,
і це може бути смертельно.
І я вважав,
що Беаті важливо усвідомити серйозність цього.
Я попередив її, за медичною вірогідністю, що Мая помре повільною, болісною смертю.
(ЩО, ЯК Я ПЕРЕДБАЧАЮ, ПРИЗВЕДЕ ДО НЕСТЕРПНОГО ТРИВАЛОГО БОЛЮ,
ЩО СПРИЧИНИТЬ СМЕРТЬ ВАШОЇ ДОНЬКИ).
-Вітаю, це Беата? -Так, це Беата.
Гаразд, у мене тут Мая.
Я просто хотіла переглянути правила, щоб не сказати нічого зайвого.
По суті, без обговорення справи.
Просто говоріть про її діяльність і те, як у неї справи.
Добре.
Можете говорити.
Привіт, Має. Як ти, донечко?
Привіт, мамо.
Привіт, як моє сонячне сьогодні?
Я сильно сумую, матусю.
Я теж, пиріжечку. Я теж.
Я так сумую за тобою. Треба запастися терпінням, добре?
Гаразд.
Як тобі спалося вночі?
Я заснула о 2:00.
Овва. Ти не могла заснути?
Ні.
Ти сама у своїй палаті чи Каті сидить біля тебе?
Пані Кеті сидить біля мене.
За моєю донькою закріпили соціальну працівницю
дитячої лікарні Джонса Гопкінса.
-Назвіть своє ім'я для запису. -Кетрін Р. Біді.
З нею щось було не так,
тому ми загуглили її ім'я.
Спершу вилізло, що її заарештували за насильство над дітьми.
Беату хибно звинувачують у насильстві над дітьми,
і вона була по той бік телефону, знала це
й не могла нічого зробити для своєї дитини.
Ти щойно прокинулася?
Так.
Хто з тобою сьогодні?
-Кеті. -Так.
Знаєш, вона перебиває, бо я чую розмову на фоні.
-Мамо? -Так.
Говоріть із донькою.
Я говоритиму. Я просто кажу, що це мій час із донькою.
Мамо, говоріть з донькою.
Пізніше я дізнався, що звинувачення зняли.
Але це викликало тривогу в Беати.
Кеті Біді сказала, що я піду в названу сім'ю.
Вона сказала, що моя мама в психлікарні.
Вона сказала, що візьме мене за дочку.
Ви колись садили Маю на коліна?
Так.
Ви обіймали Маю?
Думаю, ми забезпечуємо комфорт багатьом дітям, тож,
мабуть, коли вона сиділа на моїх колінах, я точно її обіймала.
Ви сподобалися Маї?
Заперечення.
Так, і…
Я також думаю, що були випадки, коли Мая була дуже злою,
бо я була обличчям лікарні,
разом із лікарями.
Пам'ятаєте, як вам сказали, чому вас хотіли сфотографувати?
Так, Кеті Біді підійшла до мого ліжка
й сказала: «Якщо хочеш піти на слухання, я маю це зробити».
Відділ управління ризиками вирішив зробити фото Маї?
-Так. -Вона зняла мій одяг.
На ній був спортивний ліфчик і шорти.
Тримала мене. Сфотографувала мене.
Ми сфотографували її руки, ноги, обличчя та живіт.
Я кричала, плакала, волала «ні».
Вона не хотіла, щоб ви її так фотографували, так?
Не хотіла.
Я пояснювала як могла.
Але ви все одно сфотографували її.
На жаль, так.
Що було зроблено, щоб зателефонувати батькам
і запитати, чи можна так фотографувати їхню дитину?
Батькам не телефонували.
Я пропустила Гелловін, День подяки, день народження,
і все, про що я думала, це коли я піду додому до мами.
47 ДНІВ ПІД ОПІКОЮ УРЯДУ 29 ЛИСТОПАДА 2016-ГО
Привіт, Має. Як ти, пиріжечку?
Я погано почуваюся.
Тобі погано?
Мені все важко.
Я багато плачу.
Отже, трамадол не допомагає?
Зовсім ні.
-Що ще тобі дають від болю? -Більше нічого.
Мені дуже прикро, сонечко.
Хотіла б я бути там, щоб погладити тебе й обійняти.
Так, я теж.
Ти отримала лист, який я тобі написала?
-Від пані Кеті? -Ні.
-Що? -Кеті не отримала від вас листа.
Добре, надіслала його Шарлотті.
Поговоріть із Шарлоттою.
Добре.
Тобі вдалося поговорити з твоїм адвокатом?
Так. Він прийде сьогодні.
О, добре. Я хочу переконатися, що ти можеш з ним поговорити.
Ну не телефоном, бо я не можу нікуди телефонувати.
Як це не можеш телефонувати?
Ти не у в'язниці й не в нацистському таборі.
-Мамо. -Так.
Вона має спитати медсестру, як це зробити. Ось і все.
Добре.
Як пройшов День подяки?
Не дуже.
Я знаю.
Це був найгірший День подяки для мене.
Я не розумію, чому це сталося.
Так. Це дуже важко. Це дуже складно.
Нічого ж поганого не сталося, а ми тепер страждаємо.
Я знаю. Мені так прикро, сонечко.
Дуже прикро. Будь сильною, добре?
Так.
Я молюся за тебе щодня.
Я теж.
Тож будь сильною.
Я намагаюся.
Добре.
Мамо. Час прощатися.
Мені треба зайнятися дечим іншим.
Добре.
-Дякую, Має. Я люблю тебе. Бувай. -Я люблю тебе. Бувай, мамо.
Я не знаю, чи це через допит Маї щодо її лікування
чи через те, що їй дають, чи через те, що вона не може обговорити з донькою,
але, на жаль, Кеті Біді звинуватила Беату
за недоречну поведінку під час телефонної розмови.
Вона намагалася позбавити Беату привілеїв.
Беату, якою б вона не була сильною, це просто знищило.
Я БІЛЬШЕ НЕ МОЖУ ТАК ЖИТИ.
ЦЕ ЗЛІ ЧУДОВИСЬКА, І ВОНИ РУЙНУЮТЬ МЕНЕ РАЗ ЗА РАЗОМ
БЕАТА КОВАЛЬСЬКА, RN, BSN, CRNI, PNCM
Пане Ковальський, ви знали, що ваша дружина була предметом
кримінального розслідування з боку офісу шерифа округу Сарасота?
Я не чув, що розслідування триває.
Гадаю, ви сіли й дали записану заяву детективу Ґрехему,
чи не так?
Так, я говорив з нею, але не знав, що мене записують.
Я не давав згоди на запис.
Ви сказали йому, що ви детектив, що розслідує жорстоке поводження з дітьми?
Я, мабуть, узяла свій значок і представилася, так.
Я запитала, чи можу допитати його. Ми сіли й приємно поговорили.
АУДІО З ДОПИТУ ДЕТЕКТИВА ҐРЕХЕМ
Розкажете про ваші стосунки з дружиною?
Це як будь-який інший шлюб. Є злети, є падіння.
Звісно, не в усьому ж погоджуватися, розумієте?
Ви колись сперечалися щодо догляду за Маєю?
Ні, і я знаю свою дружину.
Вона не спить до третьої ранку, досліджує чи щось таке.
Я слухаю, що вона каже про це й лікарів.
Лікарі — номер один.
Мая хоче привернути увагу мами? Хоче догодити мамі?
Мама хоче, щоб вона хворіла, тому я буду хвора, щоб догодити мамі.
Сподіваюся, ні.
Не будемо розрізняти любов, прихильність і турботу й жорстоке поводження,
бо можуть співіснувати.
Так.
Я багато в чому з нею не згоден, але ось що я вам скажу,
свідомо вона б ніколи не скривдила дитини.
Я готовий заприсягнутися життям.
-Ви любите свою дружину? -Я люблю її, так.
Я просто…
Вона настирлива,
і зараз ця риса сильнішає.
Просто вона не хоче співпрацювати.
-Це складна справа. -Авжеж.
І я думаю, що цілком можливо,
що хтось може розслідувати кримінальні справи,
тому я і питаю вас.
Ви захищаєте чи ви співучасник?
Захищаю моїх дітей.
Діти для вас на першому місці?
Клянуся своїм життям, життям своїх дітей.
Байдуже. Посаджу вас, якщо Маї стане краще.
Якщо я вчинив неправильно, ви посадите.
-Авжеж. -Так, я приймаю це.
Дозвольте спитати. Якби Маю виписали завтра,
ви б поступилися,
якби ця дитина не могла б контактувати з матір'ю?
Так.
Відразу.
То вони хотіли, щоб Джек став проти Беати?
Гадаю, так і було.
Це полегшило б для них справу.
Він сказав, що вибере дітей перед дружиною.
Саме це він і має казати.
Якщо сказати інакше, це використають проти вас.
Це єдина правильна відповідь.
Я поїхав додому. Розповів Беаті, що сталося.
Так. «Що ти сказав? Навіщо ти це зробив? Чому…»
Я сказав, мені нічого приховувати.
Я сказав їй, що вони намагаються звинуватити її,
і це спровокувало чимало стресу в домі.
Упевнений, вона почувалася зрадженою.
63 ДНІ ПІД ОПІКОЮ УРЯДУ 15 ГРУДНЯ 2016-ГО
Пані Біді, ви казали раніше, що думали, що Мая щаслива й процвітає
під вашою опікою та опікою лікарні.
Так.
Мая рухала ногами, рухала руками без болю.
Вона грала на піаніно внизу
й часто пересувалася лікарнею.
Ми бачили, як їй ставало краще.
У вас є відповідь на це?
РСД — це хвороба.
І щодня вона дещо інакша.
Є дні, коли я можу робити щось,
а є інші дні, коли я не можу цього робити.
Залежно від дня, матиме інакший вигляд.
Тож так, вони помиляються.
Коли ми дивимося на біль, і коли я бачу дітей, що страждають,
Мая ніколи не виявляла тих симптомів, які ми бачимо в інших дітей.
Люба Ваша честь. З любов'ю, Мая.
Вітаю, це Мая, і я хотіла написати вам записку.
По-перше, я хочу подякувати за те, що приділили час роботі над цією справою.
І я знаю, що ви знаєте, що я хочу додому.
Я почуваюся жахливо останні кілька днів.
Мені все гірше й гірше.
Найкращий подарунок на Різдво — сім'я.
Я щодня плачу, і мені сумно.
Я так і не попрощалася з мамою.
Я щодня молюся, щоб я змогла повернутися додому.
На середину грудня 2016-го
було призначено слухання, конференція щодо статусу.
Постійно були конференції щодо статусу, Верінія Ван Несс стала співрадницею.
У цієї дитини діагностували КРБС,
саме від цього її лікують батьки.
І за конституцією
мають право поводитися зі своєю дитиною так, як вважають за потрібне.
І якщо вони…
Зачекайте хвилинку. Лікар сказав, що КРБС — один із діагнозів.
У них досі є докторка Сміт, яка каже щось інше.
Це була величезна боротьба за владу.
Але що б ми не робили,
суд постійно ставав
на бік персоналу лікарні та докторки Саллі Сміт.
Суд і ці люди не мають ставити правильний діагноз чи лікування.
Це її батьки.
Ми навіть не повинні приймати таке рішення. Нам не варто тут бути, судде.
Пані Ван Несс, заспокойтеся.
-Можна вас ще щось спитати? -Звісно.
Чи можна якось, хоч на хвильку,
щоб вона побачила маму, лише обійняти її?
Боюся, що ні.
Не сьогодні.
Я не розуміла,
чому їй відмовили в обіймах дитини.
І я можу вам сказати, що того дня, коли ми вийшли з будівлі суду,
Беата була спустошена.
Спустошена.
І єдине, що я знаю до цього дня,
це те, що тепер ніхто не поверне цього обійму.
Тих обіймів уже немає.
Думаєте, якби вона обійняла її, усе було б інакше?
Так, я так думаю.
Так.
Того дня ми мали піти до сусідів на день народження,
дитячий день народження.
Каже: «Дай-но я загорну подарунок.
Я не піду.
Я спатиму. У мене мігрень».
Ми з Кайлом пішли на ту вечірку.
І коли прийшли додому,
її спальня була зачинена.
Ми думали, вона спить.
Тож ми вирішили сісти, подивитися телевізор.
Пізніше того вечора
хтось постукав у двері.
Це був її брат, Пітер.
Пітер гуляв по дому.
Він зайшов у гараж.
Був крик…
який я ніколи не забуду.
Це моє ім'я польською.
Яцек.
Він кричав так голосно, я розумів.
911, що саме у вас трапилося.
Вона повісилася в гаражі.
Мамо!
-Ні… -Не вішайте.
Скільки їй?
Сорок два.
Боже мій.
-Мамо! -Ні, тобі туди не можна.
Я відправляю когось допомогти. Залиште все, як знайшли.
Гаразд, просто відправте когось сюди.
Вони вже їдуть.
Ваша дружина подавала прикмети, що це станеться?
Ні, але у моєї дочки хвороба, і все почалося з цього.
Лише сама хвороба була жахливою.
-Це моя адвокатка. Можна відповісти? -Авжеж.
-Привіт, Дебро. -Боже мій!
-Я щиро співчуваю. -Дебро, мені так погано.
Я щиро співчуваю.
Мені так погано. Суддя був такий холодний.
Знаю, що саме це сталося.
Я знаю, це тому, що він їй відмовив.
Це її вбило.
Вона говорила лише про всю дорогу додому.
Я не знаю, як я маю сказати Маї згодом.
Бо я не можу піти туди, сказати їй, а потім покинути.
Добре.
Дякую, Деб. Бувай.
Пам'ятаю телефонний дзвінок Джека, коли казав, що дружина покінчила з життям.
Я була розчарована.
Я не могла повірити в те, що сталося.
ВІД: БЕАТИ КОВАЛЬСЬКОЇ ТЕМА: ЛИСТ СУДДІ ЛІ І. ГАВОРТУ
Але гадаю, записка, яку Беата залишила судді Гаворту
доволі ясно викладає,
що вона хотіла, щоб її дитину виписали з лікарні.
Вона хвилювалася через те, що відбувається
під час лікування, до якого її змушували.
Я СПОДІВАЮСЯ, ВИ ПОНЕСЕТЕ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА «"ЛІКУВАННЯ" МОЄЇ ДОНЬКИ,
Хотіла переконатися, що її дитина вийде звідти.
Іншого виходу вона не бачила.
ПОДБАЙТЕ ПРО МАЮ І КАЖІТЬ ЇЙ ЩОДНЯ, ЯК Я ЇЇ ЛЮБЛЮ ЇЇ
СКАЖІТЬ КАЙЛУ, ЩО ЛЮБЛЮ ЙОГО Й СПОДІВАЮСЯ, ЩО ВІН ВИРОСТЕ
СИЛЬНИМ І ХОРОШИМ ЧОЛОВІКОМ З ЧУДОВИМ МАЙБУТНІМ, І ЗАЛИШИТЬСЯ З БОГОМ.
МЕНІ ШКОДА, АЛЕ Я БІЛЬШЕ НЕ ВИТРИМУЮ БОЛЮ РОЗЛУКИ З МАЄЮ
І СТАВЛЕННЯ ЯК ДО ЗЛОЧИНЦЯ. НЕ МОЖУ ДИВИТИСЯ НА МУКИ ДОНЬКИ.
МАЯ ВЖЕ ТРЕТІЙ МІСЯЦЬ НЕ ВДОМА! Я ЛЮБЛЮ ВСІХ ВАС. БЕАТА
ЛИСТ БЕАТИ СІМ'Ї, ЩО ЗНАЙШЛИ ПОСМЕРТНО
ЛІКАР №1 — СЬОГОДНІ ДІЗНАВСЯ, ЩО МАМА ДІВЧИНКИ З КЕТАМІНОМ НАКЛАЛА НА СЕБЕ РУКИ.
ШКОДА, ЩО Я МАВ РАЦІЮ.
ЛІКАР №2 БОЖЕ… ЦЕ ЖАХЛИВО
Я ЗНАЮ, ЩО МИ РОБИЛИ ВСЕ ПРАВИЛЬНО, ТА ЦЕ ЗОВСІМ НЕ ПРАВИЛЬНО. МЕНІ ШКОДА.
ЛІКАР №1 — ІНША МАМА ЗРОБИЛА ТЕ Ж САМЕ.
МИ ТОЧНО ВСЕ ПРАВИЛЬНО РОБИЛИ З ДИТЯМ.
Привіт, матусю!
Привіт, Має.
Як моє сонечко?
Я сильно сумую за тобою, мамо.
Я теж.
Я сумую за тобою щосекунди.
Я сумую за твоїми поверненнями з роботи. За обіймами й ніжностями.
Я сумую за купанням у басейні з тобою.
Я за всім сумую.
Просто заплющ очі й уяви, що я поряд.
Я знаю, що це не те саме, але будь сильною і не втрачай надії.
Мені боляче. Я хочу повернутися додому.
Я зроблю все. Обіцяю.
Невдовзі після смерті Беати
мені дозволили відвести Маю
до спеціаліста в Род-Айленді.
Доктор Чопра.
Він зробив їй аналіз,
який підтвердив, що в неї є КРБС.
І він надіслав звіт до суду.
Невдовзі після цього Маю відпустили під мою опіку.
ПІСЛЯ 92 ДНІВ ПІД ОПІКОЮ УРЯДУ 13 СІЧНЯ 2017-ГО
Має, ми дуже раді тебе бачити.
Такі вдячні, що ти вдома.
Хочеш помолитися разом?
Так.
Господи Ісусе, я беру твою дорогоцінну кров
і окроплюю нею Маю та мою сім'ю.
Я віддаю тобі свою сім'ю.
Подбай про все й подбай про Маю.
Амінь.
4 РОКИ ПО ТОМУ 15 ГРУДНЯ 2020-ГО
Моя мама була дуже співчутливою.
Вона була турботливою, відданою, розумною.
Важко підбирати прикметники,
бо, якщо чесно, коли я згадую маму,
її неможливо описати кількома словами.
Після трьох місяців у полоні,
коли мені сказали, що я можу повернутися до нормального життя,
це було так приємно.
Здавалося, що всі мої молитви були почуті,
усі молитви моєї родини були почуті.
Але я втратила одну з найважливіших людей у моєму житті.
Людину, з якою я навіть не мала нагоди попрощатися.
Так, це було найгірше.
Тут я подумала, що зможу побачити її знову,
можливо, навіть якщо це займе цілий рік.
Але мені сказали, що цього не трапиться…
Зробімо перерву, гаразд?
Я принесу тобі води, добре?
Після звільнення Маї у 2017-му
ми мали слідувати певним вказівкам суду.
Їй не дозволяли лікування кетаміном, тож треба було робити все повільно.
Минув рік фізіотерапії,
і вона перейшла від візка до милиць.
А за рік після цього вона вже ходила собі.
Але вона досі відчувала біль.
Чимало болю.
І може бути рецидив будь-якої миті.
Отже, Мая тепер може ходити.
Так, Мая може ходити.
У неї досі є проблеми з нижніми кінцівками.
…устань. Розумниця.
Їй уже набагато краще,
але в неї є КРБС,
і їй доведеться і далі жити з цим діагнозом.
Ми робимо все можливе.
Та діти не будуть такими, як раніше.
Дуже важко усвідомити, що було в голові Беати.
Думала, що це єдиний спосіб витягти доньку.
Я неймовірно за нею сумую.
Але я іноді злюся.
Так важко грати обидві ролі.
І скільки б ти не намагався, ти не можеш замінити їм матір.
Від цього болю має бути щось хороше.
Я працюю репортеркою понад п'ять років,
і до правди не докопатися,
просто приймаючи без сумнівів те, що є перед тобою.
Це було схоже на те, у чому слід сумніватися.
У 2019-му я висвітлювала питання захисту дітей у Сарасоті,
коли я побачила справу сім'ї Ковальських.
Вона була такою трагічною, такою складною.
І коли я дізналася, що Беата Ковальська наклала на себе руки,
це вразило мене наповал.
Я знала, що маю продовжити історію і дійти до правильного кінця.
Тож я почала копати.
Частиною розслідування були розмови з Ковальськими.
Я взяла інтерв'ю у докторки Саллі Сміт телефоном,
щоб почути її версію,
і вона була цілком упевнена, що вона зробила все правильно.
Але я дізналася, що думки докторки Сміт
сильно відрізняються від думок лікарів, включаючи лікарів Маї,
доктора Кіркпатріка та доктора Ганна.
У січні 2019-го я опублікувала статтю про сім'ю Ковальських,
і вирішила, що перейду до чогось іншого.
Та почали надходити дзвінки,
почали надходити листи,
і я зрозуміла, що це стосується не лише Ковальських.
Запис. «Подбайте про Маю»…
-Інтерв'ю Ешлі, дубль два. -«Подбайте про Маю».
Вівіанна, дубль перший.
Коли я прочитала статтю в «Сарасота Геральд Триб'юн»,
я зрозуміла, що це щось куди більше, ніж ми думали.
Бувай.
Усвідомлення, що через це проходить стільки людей…
Я не міг повірити. Я просто не міг повірити.
У нього напад. У нього очі закочуються. Він тремтить.
Не дихає. У нього майже немає пульсу.
Вона почала блювати.
Потім у неї почали з'являтися синці.
Я поспішаю до лікарні.
-Викликаймо 911. -911.
Одразу викликали 911. Це те, чого вчать.
Я сиджу за столом
і до мене звертаються все більше сімей.
Люди, які зверталися до лікаря по допомогу для своїх дітей,
а потім стали мішенню системи.
Побачили зламані ребра. Побачили крововилив у мозок.
Знайшли старі й нові крововиливи в мозок.
Я подумала: «Що ви маєте на увазі? Звідки це в неї?
Я привезла її сюди через синці».
Тоді я зустріла Саллі Сміт.
Вони бояться. Вони в розпачі.
Їх усіх об'єднувала докторка Саллі Сміт і Дитяча лікарня Джонса Гопкінса.
Бачила нас менш, як десять хвилин,
і потім мого чоловіка заарештували за жорстоке поводження з дітьми.
Нас заарештували й ув'язнили, а мої діти були в притулку.
Ці родини прийшли, сподіваючись на допомогу своїй дитині,
а деякі вийшли в наручниках.
Я проводила майже всі експертизи для дітей,
які потрапили до дитячої лікарні за останні 30 років.
Я дуже розумна, загалом співчутлива, турботлива людина,
і я не переслідую цілі розривати сім'ї.
У лікарні
я чула дуже неправильні висловлювання
про мою маму.
ЛІКАР — МИ ПЕРЕМІСТИЛИ ЇЇ ДО ВІДЕОПАЛАТИ
ВОНА СИДИТЬ У ЛІЖКУ Й НА КОЛІНАХ НОУТБУК
САЛЛІ СМІТ — МОЖЕ, ТРЕБА СТЕЖИТИ, ЩО РОБИТЬ ОНЛАЙН
Я Б НЕ НЕДООЦІНЮВАЛА ЇЇ МАМИ…
Мене намагалися переконати, що мама щось зі мною робить.
Що вона вигадувала мій КРБС.
Це повна нісенітниця.
Я розумію це зараз.
Спершу я була збентежена,
і це збентеження переросло в злість.
Бути в лікарні, яка тримає тебе в заручниках
подалі від моєї сім'ї, друзів, школи
й від людини, яку я люблю.
Просто сильно розчаровує.
Але я стримувалася.
Бо мене виховували двоє батьків,
які завжди вчили мене бути доброю і поважати інших,
це я і робила.
Знаєте що?
Ми хотіли співпрацювати.
Але нічого не зміниться, якщо мовчати.
Маємо притягнути лікарню до відповідальності за те, що вони зробили.
Ми хочемо справедливості для мами.
Хочу повідомити, що цей дзвінок записується.
Ви не проти?
Не проти.
Був аналіз, який мали назначити,
і я хотіла знати, чи це зроблено.
Так, я не бачу цього призначення.
Гаразд, тож першою була Номенда,
а другою був…
Він залишив вам повідомлення, і я це знаю, а згодом надіслав лист.
-Гаразд, Беато. -Суддя дозволив їй мати телефон.
-Це рішення суду. -Прошу, годі мене записувати.
Беата була медсестрою, а не юристкою.
Але якимось чином вона знала, що робить лікарня.
Вона задокументувала все.
Кожен електронний лист, кожен запис, кожен дзвінок,
і лише завдяки цій документації можемо подати позов.
Бо коли вони приходять і кажуть нам неправду,
у нас є правда.
Коли я почула ці дзвінки як матір я відчула.
Я відчула розчарування Беати.
Наче скороварка.
Я відчувала, що це набирає обертів.
Як юристи, ми навчені виокремлювати емоції,
але неможливо втриматися.
Думаєш: «А якби це була моя дитина,
і в неї хвороба, яка викликає неймовірний біль», —
а лікарі кажуть, що є надія.
Це все миттєво зникло.
Більшість здається.
Не тому, що хочуть,
а тому, що борються з величезною корпорацією та урядом.
Тож більшість батьків не мають можливості, коштів, сили чи радників,
щоб дати відсіч, тож вони приймають план опіки.
Мій адвокат порадив, що найбезпечніше й найшвидше погодитися на план опіки.
План опіки — це ті вимоги держави, на які погоджуються батьки.
Перелік, якщо забажаєте, щоб повернути дитину.
КОНСУЛЬТУВАННЯ ПАР
Простіше проаналізувати план опіки, навіть якщо ви невинні.
Але якщо ви підпишете план,
ви звільните лікарню від відповідальності.
-Але Ковальські не погодилися на план. -Беата не збиралася цього робити.
Вона знала, що має рацію, і збиралася боротися.
Не знаю, чи дивилися так далеко в майбутнє,
та я знаю, що це відрізняло їх.
Якби не вибрала такого агресивного підходу, ми б не судилися.
Тож ми судимося з лікарнею,
докторкою Саллі Сміт і Suncoast,
на основі так званого «зумовлення емоційних переживань»,
тобто вони знали, що роблять,
штовхаючи її до якоїсь шкоди.
Тому вони мають сплатити штрафні збитки,
які існують, щоб покарати їх за їхні злодіяння.
Ця юна дівчина, Мая, уособлює надію для всіх нас
у приведенні Саллі Сміт і системи до відповідальності.
Вони хочуть, щоб їх почули.
Хочуть розповісти свою історію
і хочуть, щоб лікарня і докторка Саллі Сміт їх почули.
Я хочу, щоб люди побачили, що я не брехала,
і що інші сім'ї, які переживають подібну ситуацію,
теж не брешуть.
У мене КРБС.
Мама не вигадала цього.
Хотілося б, щоб мені повірили.
Пані Ковальська, будь ласка, підійміть праву руку.
Чи присягаєтеся ви говорити правду, лише правду, нічого окрім правди?
Так.
Ведеться запис.
Час — 9:57, 28 серпня 2020-го.
Це початок свідчення Кайла Ковальського.
Ведеться запис 15 жовтня 2021-го о 9:01 ранку.
Минуло п'ять років, як ми вирішили подати позов проти лікарні Джонса Гопкінса.
Ми не спимо ночами. Ми постійно про це думаємо.
Час — 14:41. Зупиняємо запис.
Це дуже жорстоко.
Ви шукали іншого лікаря, який міг би організувати кетамінову кому?
Про це я нічого не знаю.
На жаль, людина, яка мала б відповідь, мертва.
Ви про покійну дружину Беату Ковальську?
Саме так.
У пункті шостому заяви ви вказали, що, цитую:
«…відмовляєтеся від відвідування лікарів чи лікарень».
-Ви це бачите? -Так.
Чому ви відмовляєтеся від лікарів чи лікарень?
Гадаю, і так зрозуміло.
Востаннє, коли я була в лікарні,
мене викрали на три місяці.
Я не можу йти до лікарів. Ненавиджу це.
Ненавиджу відвідувати лікарні.
Добре.
Наступного разу, як донька даватиме свідчення, може, застосувати іншу тактику?
Їй важко, і вам слід бути обережними.
Особливо з маленькою дитиною.
Пам'ятаю,
як медсестри говорили про мене.
«Вона брехуха. Не вірте її словам.
Їй не боляче». Ось що мені казали.
Ось що вони казали іншим!
Ви й гадки не маєте, як це мене травмувало.
Ви маєте нахабство питати мене, чому я боюся лікарень?
Ви при своєму глузді?
Моя мама померла, і я більше її не побачу!
Ніколи!
Мені треба до школи, а там дівчата розповідають,
як вони ходять за покупками з мамами.
Про всілякі дрібниці.
Знаєте, як мені важко сидіти й слухати це?
Ви зараз серйозно?
Ви мене травмували!
-Вам потрібна перерва, Має? -Так.
Добре. Можемо зупинити запис.
ОФІС АДВОКАТІВ КОВАЛЬСЬКИХ КВІТЕНЬ 2022-ГО
Ми завершуємо підготовку до суду.
Тож працівники затримуються допізна.
Документи скрізь.
Ми подаємо останні клопотання. Ми привозимо експертів.
Усі приходять до доктора Ганни та отримують кетамін?
І нещодавно ми почали копати коди,
які лікарня Гопкінса використовувала для рахунків страховим компаніям,
і ми дізналися, що вони виставили рахунок за три місяці лікування КРБС.
Тієї самої хвороби,
про яку Саллі Сміт казала суду, що її немає, і що батьки її вигадали.
Думаю, іншій стороні буде важко.
Думаю, саме тому вони б'ються як востаннє,
щоб не дійшло до присяжних.
Ми щойно дізналися, що лікарня найняла колишнього суддю
з другого апеляційного суду, що є над нашим судом першої інстанції,
щоб лікарня Гопкінса мала неймовірно потужне юридичне представництво.
Четвертого квітня виберемо присяжних,
і тоді почнеться суд.
Привіт, Має.
Де Кайл?
-Ось і він. -Привіт.
-Як ти, друже? -Добре.
Отже, учора вранці
ми отримали наказ, що можемо піти до суду.
І ми були в захваті.
А десь близько 13:30
отримали друге розпорядження від другого апеляційного суду
про відкладення розгляду.
Отже,
ми не підемо на суд у понеділок.
Ти не проти, Має?
-Мабуть. -Ми їх дістанемо.
-Але… -Вони наші.
Це питання часу.
Скільки років нам так казали?
Має, послухай.
Скажу ось що.
У них немає аргументів для суду,
бо вони так наполегливо борються, щоб не потрапити до зали суду.
Останнє, чого вони хочуть на планеті,
це побачити трьох Ковальських за стійкою свідків, які розповідають свою історію.
Тут перемагає наполегливість.
ПІСЛЯ ЧОТИРЬОХ РОКІВ ОЧІКУВАННЯ НА СУД,
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДРУГОГО ОКРУГУ ВІДКЛАВ СУДОВЕ ЗАСІДАННЯ,
В ОЧІКУВАННІ СУДОВОГО РІШЕННЯ ПРО СТЯГНЕННЯ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.
Вони бояться, щоб ми не були в суді.
Вони роблять усе, що можуть, щоб нас не пускали, і щоб це перенести.
Я не хочу, щоб ми як сім'я відчували поразку.
Утратити маму,
і весь стрес, який звалився на мого тата,
який намагається впоратися з дітьми, а тепер ще й усе це.
Я просто не хочу, щоб ми жили решту життя, знаючи це.
Знаючи що?
Що ми програли.
Навіть коли справи відхиляли чи скасовували, шкода була заподіяна.
Діти постраждали,
батькам знищили репутацію.
Попри те, що мої звинувачення зняли, і мене визнали невинною,
мені писали, що я маю прикінчити себе,
що мої діти заслуговують на притулок, і що вони сподівалися, що я їх не поверну.
Вони намагалися розділити нас із її батьком.
Хотіли, щоб ми посварилися. Щоб звинувачували одне одного.
Я втратила багато друзів.
Я втратила дім, роботу.
Дочку.
Я навчилася не думати про це, бо вона вже вдома, і…
Вибачте.
Ніхто не повертає коштів,
витрачених на адвокатів, експертів і юристів.
І ви в боргу. Ми ледь не подали на банкрутство.
Просто божевілля.
Я провів у в'язниці понад 300 днів, поки звинувачення не зняли.
Мені зруйнували життя через це.
Дуже страшно відчувати,
що чиїсь слова можуть цілком змінити життя.
На педіатрів жорстокого поводження з дітьми є тиск, щоб вони
точно сказали: було насилля чи нещасний випадок.
Але такі справи надто складні, щоб бути чорно-білими.
Часто вони в зоні сірого.
Тож коли є лише одна людина, чиє слово наче золото,
думки, інтерпретація, погляди, упередження набувають ваги
й починають грати величезну роль, і це буває небезпечно.
З 2016-го я пишу Саллі Сміт різдвяні листівки
з фотографією нашої родини,
щоб вона пригадала сім'ю, яку вона намагалася розколоти, але не змогла.
Вона відписала мені якось, і я дуже здивувалася,
ось що вона сказала.
«Шановна сім'я Ґрехем, я знову отримав листівку,
і хочу перепросити, що ви досі сердитеся
через мою роль у розслідуванні щодо вашого сина.
В окрузі Пінеллас точно є тривожна кількість жорстоких і знедолених дітей.
Розумію, що ви переконані, що ваш син не входить до статистики.
Ви згадували у листівці,
що в Трістана виявили ще один діагноз,
і якщо буде нагода,
я б хотіла почути, який саме,
щоб я могла обміркувати це наступного разу.
Я сильно стараюся бути ретельною і робити все правильно.
Але, мабуть,
мені треба бути обережною, враховуючи "сірі зони"».
Є сірі зони.
Це засновано лише на її думці.
Було стільки справ,
стільки сімей, які постраждали, і які хибно звинувачували.
Скільки разів можна помилятися і знищувати життя, перш ніж скажуть:
«Гаразд, уже досить. Час щось змінити».
Що для цього потрібно?
5 КВІТНЯ 2022-ГО КОВАЛЬСЬКИМ НАДАЛИ СЛУХАННЯ,
ЩОБ ЗРОБИТИ ОСТАТОЧНЕ ПРОХАННЯ ПРО ПРОДОВЖЕННЯ СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ.
Усе гаразд.
Так, усе гаразд.
Судова зала H.
Нам не дали обрати присяжних у понеділок.
Зараз вівторок,
і в нас є ще один шанс вийти перед суддею і
побачити, чи зможемо продовжити цей суд,
із завтрашнього дня відбору присяжних.
Інакше доведеться прожити з цим іще рік.
Маємо закінчити це правильно. Жахливий досвід.
Минулої ночі я написала заяву,
яку хотіла б сьогодні виголосити суду,
і сподіваюся, що мене нарешті почують.
Я хочу, щоб вони знали, що мама була хорошою людиною.
Я хочу, щоб вони знали, яка вона була сильна й рішуча.
Думаю, я їжджу туди заради неї.
Цей суд для них означає все, бо без нього для них не існуватиме завершення.
Світ має почути їхню історію.
Це не означає, що все виправиться, але принаймні вони зможуть жити далі.
Усім устати. Засідає 12-й окружний суд округу Сарасота.
Головує шановний Хантер Керролл.
Прошу всіх сісти.
Я посунув дві тисячі справ, щоб цей суд відбувся,
але ми пропускаємо віконце можливості
почати справу.
Така ситуація.
Я розумію, судде,
але є пом'якшувальні обставини,
і я маю можливість скоротити справу
до мінімуму, щоб закрити цю справу.
Як обійти Другий окружний апеляційний суд, відклавши розгляд?
Я не можу сказати, що зможу обрати присяжних, але не суд.
Я не бачу обмежень
у юрисдикції Суду обирати присяжних,
і я зроблю все, що треба,
щоб розглянути справу в необхідний строк.
Пане Альтенбернд, відповідь?
Не розумію, як це можливо.
Зараз мені здається,
що є надто багато невизначеності,
тож зараз я вилучаю справу із судового протоколу.
Я винесу наказ про зупинення розгляду в суді першої інстанції
до четвертого травня 2022-го
або до наступного наказу суду.
Ви бажаєте ще щось обговорити сьогодні?
Так, Ваша честь.
Ковальські тут, і вони хотіли поговорити із судом, якщо ви не проти.
Трохи незвично. Пане Хантер, що ви скажете?
Не знаю, до чого це. Не думаю, що це хороша ідея.
Гадаю, краще закінчімо на цьому.
Ми йдемо на перерву. Я видам постанови.
Добре, дякую.
-Добре. Щиро всім дякую. -Ваша честь.
Усім устати. Перерва в суді.
Я не можу…
СУДДЯ ПІДТВЕРДИВ, ЩО СУДОВИЙ РОЗГЛЯД БУДЕ ВІДКЛАДЕНО НА НЕВИЗНАЧЕНИЙ ТЕРМІН,
ПОКИ ДРУГИЙ ОКРУЖНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД НЕ ВИРІШИТЬ,
ЧИ МОЖНА ВКЛЮЧИТИ ШТРАФНІ ЗБИТИ В ПОЗОВ.
Можня я сяду попереду?
Так.
Безсердечні виродки.
Вони просто продовжуватимуть нас бити.
Їм насрати.
Будь ласка, не говори. Я не хочу цього чути.
Іди сюди.
Це нечесно, тату. Це ніколи не скінчиться.
Це ніколи не скінчиться.
Нічого не виходить.
Я щоночі молюся.
Нічого. Це не допомагає.
Діти цілком розбиті.
Я розбитий.
Це виснажує.
Але якщо ми здамося і замовкнемо,
це повториться.
Це питання часу.
Це не закінчується лише на Ковальських чи на Флориді.
Сім'ї по всій країні
публікують історії про звинувачення у жорстокому поводженні з дітьми.
Деякі застрягли на роки в правовій системі,
борючись із цими звинуваченнями.
Деякі батьки досі у в'язниці.
Сім'я Ковальських відстоює цих батьків
і намагається привернути увагу до цієї проблеми,
яка була огорнута соромом і таємницею.
Швидше.
Вікна, тут усе зачинено.
Ми хочемо, щоб голос Беати почули.
Є фокус?
Ми хочемо, щоб голос Маї почули.
Так. Чудово. Дякую.
Усе гаразд?
Я хочу говорити.
Але я просто… Я не можу зробити цього без сліз.
Ненавиджу плакати.
Нічого, якщо заплачеш.
Це нормально.
Ти маєш говорити за себе, бо мами немає.
Просто уяви, що я поряд.
Я знаю, що це не те саме, але будь сильною.
Якщо ти це дивишся, мамо, я хочу, щоб ти знала, що я тебе люблю.
Надсилаю поцілунки.
Зрозумієш, що від мене.
«Люба мамо.
Сказати, що життя затьмарене відтоді, як тебе немає —
мабуть, найбільше применшення, що я можу сказати.
Нам усім довелося пристосуватися до твоєї відсутності.
Тато відволікає себе,
допомагаючи сусідам з малюванням.
Кайл намагається втекти, рибалячи годинами.
Коли вкладання всієї енергії в шкільні заняття було надто виснажливим,
я почала забивати кожну секунду вільного часу з друзями,
поза домом і далеко від нагадувань.
Але щойно ми заходимо додому,
ми повертаємося до реальності.
Ми сумуємо.
Я сумую.
П'ять років нам обіцяли суд.
Схоже, що ближче до визначеної дати,
то далі відсувається суд.
Навіть якщо ми знеохочені, ми не зупинимося».
Боротимемося за тебе й за тисячі інших сімей,
які опинилися в таких самих нещасних обставинах.
Цей день настане. Я люблю тебе».
І я тебе люблю.
Ми будуємо сім'ю з любов'ю.
Чесністю.
Довірою.
Ми як батьки робимо все можливе для наших дітей.
Ти робиш для них усе.
Це ми з Беатою і робили.
7 ЖОВТНЯ 2022-ГО ДРУГИЙ ОКРУЖНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЗАДОВОЛЬНИВ ВИМОГУ КОВАЛЬСЬКИХ ПРО ВІДШКОДУВАННЯ ШТРАФНИХ ЗБИТКІВ,
СУД ПРИЗНАЧЕНО НА 11 ВЕРЕСНЯ 2023-ГО.
НА ТОЙ МОМЕНТ УЖЕ ПРОЙДЕ 2 530 ДНІВ З ГОСПІТАЛІЗАЦІЇ МАЇ.
У ГРУДНІ 2021-ГО Д-РКА САЛЛІ СМІТ І SUNCOAST CENTER
УРЕГУЛЮВАЛИ СВОЮ ЧАСТИНУ ПОЗОВУ З КОВАЛЬСЬКИМИ
Д-РКА САЛЛІ СМІТ ВІДМОВИЛАСЯ ВІД ІНТЕРВ'Ю ДЛЯ ЦЬОГО ФІЛЬМУ.
ЛІКАРНЯ ВИДАЛА НАСТУПНУ ЗАЯВУ:
НАШИМ ПРІОРИТЕТОМ
ЗАВЖДИ Є БЕЗПЕКА Й КОНФІДЕНЦІЙНІСТЬ ПАЦІЄНТІВ І ЇХ СІМЕЙ.
ТОМУ ДОТРИМУЄМОСЯ ЗАКОНІВ ПРО КОНФІДЕНЦІЙНІСТЬ, ЩО ОБМЕЖУЮТЬ
У РОЗГОЛОШЕННІ.
ПЕРШОЧЕРГОВО МИ ВІДПОВІДАЛЬНІ ПЕРЕД ПАЦІЄНТАМИ,
І МИ ЗОБОВ'ЯЗАНІ ЗА ЗАКОНОМ
ПОВІДОМИТИ ВІДДІЛ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ТА СІМЕЙ,
КОЛИ ВИЯВЛЯЄМО ОЗНАКИ ЙМОВІРНОЇ ЖОРСТОКОСТІ ЧИ НЕХТУВАННЯ.
САМЕ DCF РОЗСЛІДУЄ І ПРИЙМАЄ ОСТАТОЧНЕ РІШЕННЯ
ПРО ТЕ, ЯКИЙ КУРС ДІЙ БУДЕ НАЙКРАЩИМ ДЛЯ ДИТИНИ.
СУДДЯ ЛІ Е. ГАВОРТ ВИДАВ НАСТУПНЕ:
РІШЕННЯ ЩОДО КОНТАКТУ МАЇ З СІМ'ЄЮ ЗАВЖДИ ҐРУНТУВАЛИСЯ НА СВІДЧЕННЯХ І РЕКОМЕНДАЦІЯХ
АВТОРИТЕТНОГО ЛІКАРЯ І ПРАЦІВНИКІВ ЛІКАРНІ,
ЯКІ ПРЕДСТАВЛЯЛИСЯ ЕКСПЕРТАМИ.
ПРАВИЛЬНІСТЬ РІШЕННЯ СУДДІ ЗАЛЕЖИТЬ ВІД НАДАНОЇ ІНФОРМАЦІЇ
ТА МАЄ ҐРУНТУВАТИСЯ НА ЯКОСТІ ДОКАЗІВ, ЯКІ ЗДАЮТЬСЯ НАДІЙНИМИ. ТАК І БУЛО.
ЯКЩО ВАМ АБО КОМУСЬ ІЗ ВАШИХ ЗНАЙОМИХ ПСИХОЛОГІЧНО СКЛАДНО
ЧИ ДУМАЄ ПРО САМОГУБСТВО,
ІНФОРМАЦІЯ ТА РЕСУРСИ ДОСТУПНІ НА WANNATALKABOUTIT.COM.
СІМ'Я КОВАЛЬСЬКИХ НЕ ЄДИНА. ЗА ЗЙОМОК ФІЛЬМУ,
РЕЖИСЕРИ ПОСПІЛКУВАЛИСЯ З ПОНАД СОТНЕЮ СІМЕЙ,
ПОСТРАЖДАЛИХ ВІД ЛІКАРІВ І ЛІКАРЕНЬ ПО ВСІЙ КРАЇНІ.
Отже, наш син Лео народився з рідкісним генетичним розладом.
Я помітила, що з його правою ногою щось не так.
Вона плакала й дивно рухала рукою, коли ми її підняли.
Подзвонили з DHS і сказали: «Ви маєте привести їх до нашого лікаря».
Ми поїхали в реанімацію, і їй зробили рентген.
Прийшов педіатр із жорстокого поводження з дітьми
і сказав, що немає іншого пояснення, окрім як насильницької травми голови.
Вони не вивчали його історії.
Ніколи не перевіряли того, що було до цього.
Я запитала, чи це може бути щось інше, наприклад, хвороба?
Бо мого сина ніколи не кривдили.
Відповів: «Так, та оскільки він немовля і не може говорити,
оберемо насилля», — і пішов.
Я думала, що чинила правильно, відвозячи дитину до лікарні,
і, чесно, я не знала, які можуть бути наслідки.
Ми зайшли туди з двома дітьми й пішли без жодної.
Я провів 15 років у в'язниці.
Мого батька засудили до ув'язнення, і він там уже 26 років.
Не було «ви невинні, доки недоведена вина».
Було «ви винні, доки недоведена ваша невинність».
Я просто не можу повірити, що система для захисту дітей
насправді така.
Ми не думали, що з нами таке станеться.
Та це може статися з будь-ким і будь-коли.
Така травма — вона на все життя.
Так.
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль