Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Sara? -Skoro sam gotova.
-Ne mogu više ovako. -Onda idi u drugu kupaonicu.
Moram otići na neko vrijeme.
Molim?
Oboje to znamo.
Ovo više ne funkcionira.
Mogao bih otići na Malagu s Pederom.
Ideš na odmor s Pederom?
Treba mi vremena da razmislim.
Dobro?
Laku noć. Idem u krevet.
Eliote, dušo, moraš ustati.
Daniéle?
HVALA I OPROSTI
Čimpanza je čovjekov najbliži živi srodnik.
Moramo se vratiti u daleku prošlost da nađemo…
-Zdravo. -Gdje je?
-Unutra. -Hvala.
Nema pulsa.
Vidiš li ovo?
I hladan je.
Jako je ukočen.
Sigurno je već satima mrtav.
Tako se čini.
-Možeš li ti razgovarati s obitelji? -Mogu.
Bok, Helen.
Sara je.
Znam da je rano, ali zovem jer…
Daniél… Pokušala sam ga probuditi…
Ali nije se probudio.
Da.
Mama, jesi li znala da su ljudi prije bili majmuni?
Dinosauri su izumrli,
a onda su se majmuni pretvorili u špiljske ljude.
I ja sam bio majmun. Možeš li sad biti majmun, mama?
IFK Norrköping vodi 1-0
u prvoj utakmici Švedske prve lige. David Moberg Karlsson postiže prvi gol.
Možeš dobiti jednog.
Jednog.
Ne, ne možeš dobiti više.
Ne, ni slučajno više.
Evo. Izvoli.
-Bok, tata. -Linda, gdje su mi papuče?
-Kako, molim? -Moje papuče.
Trebaju mi.
Ne može ti osoblje pomoći da nađeš papuče?
Jebemu! Ludi su.
Samo pjevaju „Kad si sretan” kao idioti.
-Moraš doći. -Dobro, dolazim. U redu?
Dobro.
Dobro. Bok.
Dakle.
-Unutra. -Da.
-Zdravo. -Zdravo.
Ja sam Ivan, dežurni liječnik.
Helen. Daniélova majka.
Daniélov otac.
Dakle, ovako. Ovdje sam…
Bilo bi najbolje da snimim ovo.
Čovjek slabo pamti kad je u šoku.
Često to viđam kao psihologinja.
Da, naravno.
Dakle…
Najvjerojatnije se dogodilo to
da mu je srce prestalo kucati dok je spavao.
Na tijelu nema nikakvih tragova borbe.
Naravno, provest ćemo obdukciju da utvrdimo uzrok smrti,
ali najvjerojatnije je imao nedijagnosticiranu bolest srca.
Spavala sam na kauču.
Dobro.
Spavala si na kauču?
Teško mi je spavati zbog trbuha.
Obično spavam na kauču da me Daniél ne probudi.
Teško mi je ponovno zaspati. Zato sam spavala na kauču.
Ništa nisi mogla učiniti.
Važno je da to shvatiš, Sara.
Oho!
Lijepo.
-Misliš? -Da, još kako!
-Zlatane! -Kako, molim?
Zdravo. Zdravo, ljubavi. Bok.
-Nema šanse! Imaš psa? -Da.
-Bok! -Ovo je Zlatan, moj pas.
Znaš, uvijek sam htio imati psa.
-Super. -Ajme.
-Ja ga imam. -Jesi li dobar dečko, Zlatane?
Da, jesi.
Vidi, nosim nam vodu.
Ali bojim se da nemam leda.
-Izvoli. -Hvala.
Da pustim glazbu? Tako.
-Ajme. -Ajme.
Što radiš ovdje?
Imaš dečka?
-Privremeno smo prekinuli. -Jesmo li?
Da, rekao si da želiš prekinuti.
Rekao si: „Da bih doista bio svoj
u ovoj vezi, moram malo biti sâm.”
-Kako se zoveš? -Ludde.
-Ludvig.
Ja sam Jasse.
Bolje da odem.
Rekao sam da ne shvaćam što ona želi.
Teško se snalazim s ljudima koji ne mogu izraziti što žele
kad osjetim potrebu da osjetim što žele.
Znam mnogo žena koje ne znaju osjećati.
Dobro, onda…
-Ali poznaješ me, zar ne? -Radije me sad ne diraj.
Ne.
Sad odlazim.
-Ubost ću te i ubit ću te! -Joj!
Joj! Milost!
Sad si gotov!
Kad se tata vrati kući, sredit će te!
Dogovorila sam sastanak sa svećenicom.
Kaže da razmisliš o tome koje crkvene pjesme želiš.
Jako mi se sviđa „Iz dana u dan, u svakom trenutku”.
Jesi li razgovarala s Eliotom o pogrebu?
Misli da je Daniél na poslovnom putu.
Mogu mu ja reći ako želiš.
Ja ću, ali ne znam što da mu kažem.
U redu je ako želiš malo pričekati.
Počet ću zvati ljude.
Probost ću te!
Bok.
Bok. Vratio si sve svoje stvari?
Ne volim živjeti s Majom. Ni prošli put nije išlo.
-Kako misliš „prošli put”? -Htio sam ti dati malo prostora.
-Dođi. -Mogli smo prvo razgovarati o tome.
Nedostajala si mi.
Zvao me tata.
Umro je muž moje mlađe sestre.
Imaš sestru?
Mlađu sestru Saru. Pričala sam ti o njoj.
Ona je ostala s mamom, a ja sam otišla s tatom.
Našao sam savršena avokada. Baš onakva kakva voliš.
Uglavnom, muž joj je iznenada umro.
Koma.
Tata misli da bih trebala otići na pogreb, ali on…
Jer se Sara i on… Pa, on ne može ići.
Stvarno ne znam što da radim.
Što je bilo?
Nisi me ni pitala kako sam.
-Bolje da me sada ne diraš. -Dobro.
Hajde.
Zaboga. Oprostite, molim vas.
-Inače nikad ne kasnim. -U redu je.
Dobro došli. Sjednite.
-Da vam pomognem? -Ne.
Dobro. Samo me zanima kakav je čovjek bio Daniél.
-Kakav je bio? -Da.
Želite li da nešto spomenem na pogrebu?
To može biti bilo što, nešto važno ili sitnica.
Vjenčali smo se nakon što sam rodila Eliota.
Ali upoznali smo se na studiju prava. Lani smo se doselili ovamo.
Daniél je htio biti bliže roditeljima.
Shvaćam.
I zbog djece, jasno.
Ljudi kažu da je to samo pola sata autobusom i da će doći u posjet,
ali na kraju nikad nitko ne dođe.
Vjerojatno mislite da barem imam svjež zrak,
veliko dvorište i muža s kojim bih to dijelila.
Ali onda on odjednom nestane.
Nema ga. Mislim da je to odvratno.
A vaši roditelji? Mama, tata? Imate li braće i sestara?
Imam stariju sestru, ali nismo u kontaktu.
A vaši roditelji?
Mrtvi su.
-Što crtaš? -Svinju. Tužna je.
Ima samo jednog prijatelja, i to debelog, starog rakuna.
Vidim.
Jesi li i ti tužan?
Nedostaje li ti tata?
Možemo ga nazvati.
Ne, ne možemo nazvati tatu.
Zato što je on poput one ptice. Sjećaš se, one koju smo zakopali u vrtu?
Je li tata mrtav?
-Znači, neće se vratiti sljedeći tjedan? -Neće.
Možeš li sad biti majmun?
Glasnije.
Puno glasnije.
Glasnije!
Glasnije.
Glasnije, mama! Glasnije!
Glasnije!
-Trebam li…? -Ne.
-Vidi, mama! Pas! -Ne sad, Eliote.
Da!
-Je li to tvoj pas? -Da, jest.
-Kako se zove? -Molim? Zlatan.
Zove se Satana?
-Ne, zove se Zlatan. -Satana?
-Zlatan. -Satana!
-Ideš li, Sara? -Satana!
Eliote, baka i djed nas čekaju.
-Moramo ići. Hajde. -Ne.
Čujem da svi idu k tebi na kavu.
Daniél je volio čokoladu.
Sjećam se da bih kupila malu krišku čokoladne torte.
Stavila bih je na kuhinjski stol.
Dok bih nešto radila po kuhinji i otišla na zahod…
-Bok. -Bok.
Voli lopte.
Želiš li pokušati?
Dođi, Zlatane.
Ne možemo imati psa jer je moja mama alergična.
Ah, da.
Moj tata će izgorjeti.
Ide u veliku pećnicu.
-Želiš li se ljuljati? -Da.
Dobro. Znala sam.
Znaš li da se tvoja mama voljela ljuljati?
-Zdravo. -Zdravo.
Više!
Evo me!
Letim!
Sjajno ste organizirali ovo danas, Sara.
Da, lijepo je.
Ne!
Eliote!
-Joj! -Znala sam.
-Boli. -Dođi.
Joj!
No, no. Tako, zabaci glavu.
-Žao mi je zbog Ollea. -Eliota.
Da, Eliota.
Nisam znala da se ne drži.
Je li dobro?
Tata mu je umro. Ne, nije dobro.
-Oprosti. -U redu je.
-Čuvaj se. -Hvala.
Bok.
-Kako si saznala za Daniéla? -Helene…
-Helen. -Helen.
-Oprosti. -U redu je.
-Moja sućut. -Hvala.
Helen je nazvala tatu.
Bila sam u posjetu kod njega u domu.
-Silno je htio doći. -Sad možeš ići.
Eci, peci, pec Pere zube mali zec
Bim, bam, bus
Eci, peci, pec…
-Djede? -Da?
-Jesi li vidio onog psa? -Da. Kako se zove?
-Zove se Satana. -Zlatan, da.
-Bio je zlatnožut. -Da. Dobro.
Dobro…
Eci, peci, pec…
Razumijem zašto nisi u kontaktu s njom.
Ali morala sam javiti tvom tati. Ipak ti je on obitelj.
U ovakvim trenucima treba ti obitelj.
Mislim da bi bilo pametno da se doselim k vama.
Ne možeš sve sama s Eliotom.
Uskoro ćeš imati i novorođenče.
Uzet ću dopust u klinici
da mogu cijelo vrijeme biti s vama.
Dobro smo.
Sara, znam da si veoma tužna.
I ja sam tužna.
Obje smo ga izgubile.
Ali ja sam izgubila dijete.
Svog sina.
Idem u krevet. Eliot sutra mora rano ustati.
Pozvat ću taksi.
José, pozvat ću taksi.
Helen, ne morate se smiješiti. I bez toga vas može prepoznati.
Kad si sretan, lupi dlanom ti o dlan
-Ovi su ukusni. -Da.
-Inače ne kupujem ove. -Kupuješ ih? Mislio sam da ih sama pečeš.
Kad si me naučio peći kolače?
Začepite, dovraga!
Svakog ponedjeljka, svake srijede, svaki put tri sata slušam to sranje.
Pljes, pljes. Pljes, pljes.
Bila sam kod Malene nakon pogreba.
Imam nekoliko fotografija.
To je njezin vrt.
To je njezin sin Eliot.
Hoćeš li je opet posjetiti?
Vidi. Zove te Jasse.
Mogu li… Tata.
Nemoj mi reći da se još viđaš s njim.
Hej! Daj mi to.
Bok.
-Kvragu, Linda. -Ne mogu razgovarati. Sad sam…
Jebeni samoživi balavče!
Ne, u podzemnoj sam. Neki stari Finac viče. Čudak.
-Imaš najmanju kitu na svijetu! -Molim?
Da, baš je neugodan.
Čuj, ubrzo se vraćam kući. Vidimo se. Dobro. Pusa.
Tata!
Sad mislim: „Ajme! Strši li mi kosa?
Smrdi li mi iz usta? Znojim li se?” U iščekivanju sam…
Želim ići kući.
Tata, sad živiš ovdje. Sjećaš se?
Tvoja mama živi ovdje.
Mama!
-Eliote! -Mama!
Eliote?
Mama je ovdje. Što se dogodilo?
Sanjao sam da te tata zakopao u dvorištu.
O, dušo.
Nisam zakopana, ovdje sam.
Legni.
Pjevajmo zajedno, može?
Tko kuca?
Ne znam.
Morat će doći sutra.
Hej!
-Što radiš? -Kucala sam, ali nisi otvorila pa…
Samo sam te htjela pozdraviti i pitati kako je Eliotov nos i…
Znaš li koliko je sati?
-Pola devet. -Eliot spava.
-Već? -Ima pet godina. Ide spavati u 19.30 h.
Mogu li?
On ne smije unutra. Znaš da sam alergična.
-Mama je to izmislila. -Molim?
-Da, lagala je. -Što?
Ne, Zlatane. Hej!
Morala sam joj obećati da ti to nikad neću reći.
Zato ti nisam rekla.
Zlatane!
-Hvala. Ti nećeš? -Ne.
-Ne smiješ. -Ne, ne smijem.
-Sigurno ti je uskoro termin. -Za četiri tjedna.
Ja nemam djece, ali imam Zlatana.
A oko njega uvijek ima nekog posla.
Hoćeš li sjesti?
Ne mogu vjerovati da je mama lagala da sam alergična.
Oduvijek želim imati psa.
Mislim da ga stvarno nije željela.
-Uvijek izlike umjesto da kaže istinu. -Imala je pune ruke posla.
Zbog nevjernog muškarca koji je skrivao cugu po kući, misliš?
Nego, kako si?
-Što je novo? -Šališ se?
Ne. Jako se dugo nismo vidjele.
Od mamina pogreba.
Nije da te nisam htjela posjetiti, samo sam mislila
da me više ne želiš vidjeti.
Zašto si to mislila?
Jer si rekla: „Više te nikad ne želim vidjeti.”
Nije mi bilo lako tog dana.
-Tvoj pas je ugrizao svećenika. -To nije bio Zlatan.
To je bio moj prvi Zlatan. Drugi Zlatan… To nije bio ovaj.
Sad bi trebala otići.
Razumijem.
Čuj…
Oprosti što sam ovako upala bez najave.
Ali ima još nešto.
Tata.
Nije mu dobro. Počeo je zaboravljati.
Ali ponekad je još priseban. Možda bi ga htjela posjetiti.
Dođi.
Možeš spavati na kauču da ga ne probudiš.
Gdje je Eliot?
Pola devet je, moramo ići.
Već je otišao.
Što?
Rano smo izašli. Želio je ići s Lindom i psom.
S Lindom?
Otišao je s Lindom?
Da, danas je tako ispalo.
Ali trebao je ići s nama.
Da.
Divno je što možemo biti ovdje zajedno. Trebamo jedni druge.
Da, istina.
Vidi. Eno zlog zmaja.
Da.
-Nije zao. Ljubazan je. -Da, divno.
Da, ovdje smo svaki dan.
-Zvijer se zove Crveni. -Naravno. Jako tužno.
Ne, nećemo ih ostaviti.
-Brzo ćeš shvatiti, djede. -Da, razumijem.
Da. Mogli li te poslije nazvati?
Nismo li se dogovorile da ga srijedom ja vodim u vrtić?
-Jesmo. -Ne poznaje ju.
Zašto dopuštaš toj neznanki…
Nije neznanka. Ona je moja starija sestra.
Ali Eliot je nikad nije vidio. I prekinula si kontakt s njom.
Ali, naravno, odnosi između braće i sestara često su složeni.
-Često to viđam kao psihologinja. -Linda je jedanput prespavala.
Eliotu se sviđa njezin pas.
Sara, Eliotu ne treba netko tko dolazi kad mu odgovara.
Treba mu stabilnost i sigurnost.
Ostao je bez tate, što kod djeteta izazva tjeskobu.
U žalosti si i ne možeš sve sama.
Za mjesec dana imat ćeš još jedno dijete, a jedva se brineš i za ovo koje imaš.
Što ste rekli?
Ne mogu se brinuti za Eliota?
Razgovarate li uopće o Daniélu?
Ne.
Sin mi je mrtav, a ne mogu ga ni pokopati u jednom komadu.
Htio je da ga kremiraju. Složili ste se uz uvjet da ima nadgrobni kamen.
Ali želim ondje cijelog Daniéla.
Nema više cijelog Daniéla.
Zašto si tako ljuta?
Oplakuješ li ga uopće?
Možda to treba Eliotu. Da vidi kako njegova mama tuguje.
Čuj…
Ovdje sam jer sam pogodila svekrvu mobitelom u glavu.
Je li ozlijeđena?
Samo dva šava. Kaže da sam samo ljuta.
-Da ne tugujem kako treba. -Tugovati se može na razne načine.
Mislim da se svi ovdje slažu oko toga.
-Zar ne? -Da.
Žalost je ljubav koja je ostala bez doma.
Ne razumijem zašto moramo sjediti ovdje i razgovarati o tome.
To ne mijenja što ih više nema.
Neće se odjednom vratiti. Ovo nema smisla.
Imao sam četiri godine s Rickardom. To su mi bile najsretnije godine u životu.
Uvijek smo bili zajedno i sve smo radili zajedno.
Kad su mi javili da je umro,
kao da su mi se noge odsjekle.
Odbijao sam sve pozive,
sve sam vikende provodio sâm, čak i Božić.
Jednog dana u dvorištu mi se pojavio moj mlađi brat.
Rekao sam mu da ode, ali nije htio.
Vikao sam na njega da se nosi kvragu.
Onda je otišao. I više se nije vratio.
Ne znam zašto to govorim…
Uhvatit ću te.
Ulovi lopticu! Sad je moja.
Možemo li se vidjeti sutra? I prekosutra?
I dan poslije toga i poslije toga…
-Ako se tvoja mama slaže. -Linda?
-Oprosti. -Zašto?
Mislila sam da sam negdje pogriješila.
Želiš li se doseliti k nama?
Da mi malo pomogneš prije nego…
I poslije. Samo ako želiš.
Želiš da neko vrijeme živim s vama?
Da.
Sa mnom i Eliotom.
Da, i djetetom.
I Zlatanom.
Da.
Mogu zvati svaki dan.
-Ne diraj me sada. -Dobro.
Hajde, Zlatane.
Bok!
Linda, treba li ti pomoć?
Ne, hvala. Mogu sama.
-Hajde. -Zvoni mi mobitel.
Halo? Ne, upravo odlazi.
Lijepo od tebe što pitaš kako sam.
A toliko sam se trudio da nam omogućim dobar život.
Čini mi se da ona ne ulaže u našu vezu kao ja.
To me boli. Jako je volim.
Voda uvijek dobro dođe.
Ukusno je.
-Iz dostave je. -Ima okus po guzici.
-Eliote! -Zabranila sam mu da govori „sranje”.
Linda, čime se baviš?
Dobila sam na lotu.
-Što? -Što?
Da, prije dvije godine. 548 000 kruna.
To je sigurno lijepo, zar ne?
Jest.
Ali radila si prije nego što si dobila na lotu?
Da, u domu za starije.
Još si u kontaktu s vašim ocem?
Da.
Ali samo ga povremeno posjećujem. Nije mu dobro.
-Cuga mu je udarila u glavu. -Komu?
-Djedu. -Imam još jednog djeda?
Ne.
-Jako je ukusno. -Kako je razbio glavu?
-Alkoholom, dušo. -Helen.
Grdno griješiš, Sara.
Sad živi ovdje.
Daj mi to. Znam gdje stoji.
Mama, zašto nikad nisam upoznao djeda?
Jer me ne želi vidjeti.
Kad sam bila tvojih godina, sjedila bih na ljuljački i čekala ga.
Ali nije došao.
Volio bih ga jednom vidjeti.
Bok!
Ne mogu ja to.
Omogućiti Eliotu lijepo djetinjstvo.
Biti i mama i tata.
A uskoro i…
Odgovorna sam za dva djetinjstva.
Ne mogu ja to.
Dođi.
Tako. Dođi.
Nosiš Daniélovu košulju.
Oprosti.
-Sva odjeća mi je… -U redu je.
Prljava.
Hoće li Zlatan umrijeti?
-Da. -Hoćeš li ti umrijeti?
Da, ali tek kad budem imala sto godina.
-Sa Zlatanom. -Da, tako je.
Sviđaš mi se, ujače Linda.
I ti se meni sviđaš.
-Ovo su nove tablete? -Već je 15 h?
Sad je 14.45 h. Ove su nove?
U 15 h poslužuju kavu i kolače u blagovaonici.
Obično ne idemo onamo.
Kupila sam ti nešto.
Još nije 15 h.
Nije.
-Što je smiješno? -Zašto si stavio jagode u čaj?
Jer je ukusno.
Znam da je ljuta na mene.
Tvoja mlađa sestra.
-Sviđa mi se čaj s jagodama. -Molim?
Ne!
Bako!
Bok, dušo.
-Bok. -Bok.
Bok.
Je li to tata?
Da, to je pepeo tvog tate.
„Najbolji tata na svijetu, Sarin muž i naš voljeni sin.”
Kao što smo se dogovorili.
Da, odlično je, Helen. Odlično.
-Jesam li sad ja na redu? -Da.
Evo svjetiljke da se ne bojiš mraka.
Nacrtao sam tebe, sebe, mamu,
ujaka Lindu i Zlatana.
I baku i djeda.
Evo ti i banana, ako ogladniš.
Pedeset jedan, sedam, osam…
Helen kao da se natječe u tome tko više tuguje.
…sto i sedam.
-To je… -Jedan plus jedan plus jedan.
To je jednako kao tri noge.
Linda, zvao sam te tisuću puta.
Izgubio sam ključeve.
Ovo je Jasse.
A ovo je Sara, moja mlađa sestra.
Bok.
A ti si…
-Nisi joj rekla za mene? -Jesam.
Živi u mom stanu.
On mi je dečko.
Zajedno smo četiri godine.
Da.
Osim kad si živio s onom curom s joge.
U mislima sam bio s tobom.
Jesi.
Možeš fizički biti s nekim, ali slati energiju drugoj osobi.
Stvarno?
-Da, stvarno. -Ali nije mi bilo lako.
Linda, kad se vraćaš kući?
Nije dobro za mene da budem sâm.
Koliko ima godina?
Za dva tjedna punim 39.
Za dva tjedna.
Uzmi moje ključeve. Izvoli.
-Treba li ti i novac? -Daješ mu novac?
-Mogu li posuditi 2000? -Naravno.
Želim ići na jedan tečaj.
Za ljude povrijeđene u ljubavi.
-Zove se Ranjeni ratnici. -„Ranjeni ratnici”?
-Sara. -Da?
Dobro.
Bože mili, koliko negativne energije.
-Tek je pokopala muža. -Ipak, mogla bi biti ljubazna.
Nedostaješ mi.
I ti meni.
Hoćeš li se brzo vratiti kući?
Čim se dijete rodi.
S kim se dopisuješ?
Samo s Jasseom.
Jako voli oralni seks.
Pružati ga, mislim.
Mislim da je to naučio na nekom tečaju.
Leži dolje, a kad završi, ovako digne glavu.
Kao da očekuje pohvalu. Izgleda mi kao
pas koji pije vodu iz svoje posude.
Ali zapravo je vrlo drag i obziran.
Mislim da je danas imao
loš dan. On…
Dobar je on.
Zašto to uvijek radiš?
Zašto smišljaš izlike za druge?
Nisu svi dragi. U redu je da ti se netko ne sviđa.
-Ali stvarno mi se sviđa. -Na to i mislim. Jednostavno si glupa.
Molim? Sigurno se i tebi netko sviđa.
Sviđa ti se… Voliš Eliota.
To je nešto posve drugo. On je dijete.
-Voliš ih čak i kad ih mrziš. -Dobro…
A Daniél?
Voljela si Daniéla.
Neplanirano sam zatrudnjela s Eliotom.
A Daniél…
Nije htio imati djecu. Barem ne tada.
Znaš li što je rekao kad sam mu rekla?
„To je najgore što si mi mogla reći.”
Iako je požalio što je to rekao…
mislim da ni on ni ja nismo željeli ovakav život.
-Ljuta si na mene. -Što?
Ljuta si na mene.
Ali sad sam ovdje jer ti želim pomoći.
S Eliotom i svim ostalim što trebaš.
Želim biti uz tebe, ali moraš se prestati ljutiti na mene.
-Joj! -Ti si moja starija sestra.
Da, ali ne možeš me udarati!
Hej!
Joj! Ni ti mene ne smiješ udarati!
Prestani!
-Ti prestani! -Ne, ti prestani!
Ne.
Prestani!
Mogla si ostati sa mnom i mamom nakon razvoda, ali nisi.
Otišla si živjeti s njim.
Bila si dovoljno stara da biraš.
Ja sam imala samo deset godina. Nedostajala si mi, kvragu!
Da nisam, on bi bio ostao sâm.
Pa što? On je bio odrastao i nije ga bilo briga.
Ionako je on bio kriv za sve!
Moraš već jednom shvatiti da su neki ljudi jednostavno šupci
i da nemaš izbora nego otići!
Nisam mislila sada!
Izvoli.
Bila je kod tate, ali mislim da bi je ti trebala imati.
Stalo mu je, Sara.
I posjeti ga prije nego što bude kasno.
Malena, možeš računati na mene.
Sara?
Laku noć.
Mogu li proći kao robot ako se ovako zamotam?
Naravno.
Zaboravila sam da danas u vrtiću slave Noć vještica.
Mogu ga ja odvesti ako želiš.
Ne, ne trebaš.
Zapravo, zamolila bih te da ga danas pokupiš, ako možeš.
Naručena sam kod primalje, a vrtić radi do 14 h.
Mogu ga odvesti i doći po njega.
Dobro.
Ili im mogu javiti da je bolestan.
-Spreman sam! -Oho!
Super izgledaš. Jesi li…
Ja sam ujak Linda.
-Imam li brkove? -Da.
Slatkiše za maškare!
-Nemam slatkiše. -Onda ću te srediti!
-Ne. -Da.
Ne!
Hej, mali!
Baš si nestašan. Jesi li nestašan?
-Doviđenja, dušo. -Doviđenja.
Bok.
-Sjećaš se one kornjače? -Da.
Inače su jako spore, ali ona u filmu je jako brza.
-Ovako brza? -Ne, ovako!
Dajte mi to.
Da vidimo.
-Možete li leći? -Da.
Tako.
-Dobro se osjećate? -Da.
Da vidimo kako je vaše dijete.
Točnije, vaša kći.
-Znate da je djevojčica, zar ne? -Da.
-Molim vas, podignite majicu. -Evo.
Otpustit ću ovo.
Potražit ću glavu. Udahnite.
I izdahnite.
Izdahnite.
Evo je. Dobro.
Sad ćemo potražiti srce.
Osjetit ćete hladnoću.
Da opipam.
Moram ga potražiti.
Evo ga. Tu je.
Čujete li ga?
Čini se da je vrlo zdrava.
Dobro.
Izvolite.
Oprosti.
Oprosti. Zaboravila sam da si unutra.
Oprosti.
Ima li koga?
Bok.
Gdje je Linda?
Nema je.
Bok, dušo.
Bok.
Nije došla.
Što se dogodilo? Gdje je Linda?
Eliote, moram razgovarati s mamom. Brzo se vraćam.
-Nikamo ne idem. -Dobro.
Dođi.
Linda se nije pojavila. Mislio je da je mrtva.
Nisu te mogli dobiti iz vrtića pa su nazvali mene.
Kao što sam rekla, Linda je neodgovorna. Ne možeš se pouzdati u nju.
Tješim ga već sat vremena.
Ovakvo što ostavlja dubok trag. Često to viđam kao psihologinja.
Bok.
Zvala sam te. Zašto se nisi javila?
Gdje si bila?
Oprosti. Bila sam s tatom.
Samo sam ga išla nakratko posjetiti, ali kad sam stigla, rekli su da je pobjegao.
Posvuda smo ga tražili.
Jako sam se uplašila da mu se nešto dogodilo.
Mogao je izaći na cestu pred auto.
Ali našli smo ga. Sad je dobro.
Eliot je mislio da si mrtva.
Ali nisam.
Mogu razgovarati s njim.
Samo mu želim reći da nisam mrtva.
Samo idi. Helen je imala pravo. Grdno sam pogriješila.
Malena, Eliot ne može cijeli život misliti da je netko umro
samo zato što je zakasnio pet minuta.
Ali istina je. Ljudi umiru!
Svi te napuste. Nikomu ne možeš vjerovati.
Svi te iznevjere i sve moraš raditi sâm!
Obećala si da ćeš biti uz mene i Eliota!
Obećala si, ali onda si izabrala njega! Opet si izabrala njega umjesto mene!
Mama? Gdje je ujak Linda?
Kod kuće, spava u svom krevetu.
-Sa Zlatanom? -Sa Zlatanom.
-Da obrišemo to? -Ne.
Ne bi smio spavati s time.
Nedostaje mi ujak Linda.
Ravno.
Ne stojiš ravno.
Izravnaj se.
Zlatane!
Halo?
Bok. Ovdje Helen García. Jesi li se čula sa Sarom? Znaš li gdje je?
-Ne, nemam pojma. -Znaš li gdje bi mogla biti?
-Nismo se čule od onog dana. -Nema veze.
-Dobro. -Bok.
Dobro. Bok.
-Što radiš ovdje? -Bili smo u šetnji.
Sara je sinoć dobila trudove.
Jutros je otišla k primalji. Bila je otvorena četiri centimetra.
-Dobro. -Primili su je u bolnicu.
Maloprije su zvali s odjela. Nestala je.
Trebala sam prepoznati da nije dobro.
To mi je posao, kvragu!
Sjest ću u auto i potražiti je.
Gdje su mi ključevi, kvragu?
Evo ih.
Možda bi je Zlatan mogao naći?
Traži, Zlatane! Traži!
-Gdje je Sara? Zlatane! -Ideš li sa mnom ili ne?
Da, idem.
-Možeš li ga obuzdati? -Zlatane, lezi.
Lezi!
Čime ga hraniš?
Oprosti.
Ne izlazi mi iz glave ono s Eliotom.
Znam da nisam dobra starija sestra.
Jesi.
Starija sam. Trebala bih se brinuti za Saru, ali ne znam kako.
Ali Malena to zna. Uvijek je znala što treba činiti.
Moj psiholog kaže da vam baš i nisam pomogla
da se ponovno povežete.
Da sam možda neprijateljski nastupila.
-Idete psihologu? -Da.
-Mislila sam da ste vi psihologinja. -Jesam. Ali i mi smo ljudi.
-Dobro. -To nam je u opisu posla.
Kaže da je važno imati sigurna mjesta i osobe u teškim trenucima.
Ti si vjerojatno takva osoba.
Iako odmalena niste bile u kontaktu.
Sara…
Sara!
-Helen… -Sara!
Helen? Mislim da znam gdje bi mogla biti.
Skrenite desno.
Zašto bi došla ovamo?
-Ovdje smo se igrale kao male. -Molim? Zašto?
Čekaj.
-Ovdje? -Provjerimo. Dođi.
-Hvala Bogu! -Uzmite.
Da ga preuzmem?
Sara?
Ljuljaš se?
Ne mogu.
Hajde, idemo natrag u bolnicu.
Ne želim.
Ali…
Ali trebaš roditi.
Stiže tvoja kćerkica.
Sanjala sam da sam rodila Daniéla.
Što ako bude sličila Daniélu?
Ne izgleda li svako novorođenče kao kuhani krumpir?
Što ako…
Što ako bude ista kao on?
Što ako bude govorila i ponašala se kao on?
Ako bude ista kao on?
Ne bih to podnijela.
Ni ti ni ja nismo poput svojih roditelja.
-Jesmo. -Ne, ti nemaš ništa mamino.
Ne mislim na mamu.
Ja sam na tatu!
-Ista sam kao on. -Dođi, Sara.
Ista sam kao on.
Sebična sam kao on.
Jednako sam nestrpljiva i ogorčena na sve.
Ali i duhovita si, baš kao tata.
Guram sve od sebe, baš kao on.
A sad sam i sama, baš kao on.
Ali ja nisam kao mama, zar ne?
Ljubazna si prema svima.
Nesigurna si i bojiš se sukoba.
S muškarcem si koji se grozno ponaša prema tebi.
Ne, uopće nisi na mamu…
U redu je.
Na mamu sam.
Mama mi je bila draga.
I meni je bila draga.
Nedostaje mi.
I meni.
Dobro.
No, no.
Tako.
Tiskaj!
Još samo tri truda i izaći će.
-Sjajno ti ide. -Nešto nije u redu, osjećam.
Dobro ti ide, Sara. Mogu napipati glavicu. Još malo.
-Alarm! -Uključit ću alarm.
Djetetovo srce ne kuca kako bi trebalo. Moramo je odmah izvaditi.
Dobro, dođite.
Hitan slučaj.
Idemo, brzo.
Sonja?
-Zašto ne sjednete, Helen? -Evo.
Vjerojatno sam malo napeta.
Bojim se.
I ja.
Mislila sam da je najgore prošlo.
Kad je Daniél umro.
Ali nije.
Bako!
Bok, Eliote.
Odveli su je na hitan carski rez.
Možete doći vidjeti mamu i kćerkicu. To jest, sestricu.
Hajde.
Hajde, Linda.
Ajme.
Kako je slatka!
Zdravo, sestrice.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest.
Osam, devet, sedam.
Šest. Šest!
Želite li je držati?
Smijem li?
Izvolite.
Bok, dušo.
-Nedostajao si mi. -I ti meni.
-Prekrasna je. -Jest.
Hvala.
Moram nešto obaviti.
-Mama? -Da?
Bok.
Linda?
Što se događa?
Ne možeš biti s nekim, a slati energiju nekomu drugom.
Što se događa?
Ne možeš biti s nekim, a slati energiju nekomu drugom.
Nosi to odavde.
Volim te.
-Nemam dobar osjećaj. -Dotaknut ću te.
-Ali, Linda… -Zbogom.
Bok.
Znam da ćeš se sad jako naljutiti,
ali znam i da ćeš poslije biti sretna.
-Možda nećeš biti sretna… -O čemu govoriš?
Danas je dobar dan.
Je li to tvoja kćerkica?
Da.
-Zdravo, mala Sara. -Zove se Saga.
Samo sam se šalio.
Smiješno.
Ona…
Sliči tebi, Malena.
Evo, tata. Slikala sam ih za tebe.
Jeste li za pizzu?
Možda biste se vas dvije…
trebale odmoriti.
Dobro kažeš. Stavit ću ih ovdje.
Hvala.
I oprosti.
Hajde.
Linda!
Tata, pričekaj me ovdje.
-Htjela sam te pozvati da se vratiš kući. -Kući?
Ovamo, mislim.
-Sliči tebi. -Ne, ne sliči.
Izgleda kao kuhani krumpir.
Prijevod titlova: Sanja Vorkapić Velić