Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Saro? - Už budu hotová.
- Už takhle dál nemůžu. - Tak jdi do druhé koupelny.
Musím na chvíli pryč.
Co?
Oba víme, jak to je.
Neklape nám to.
Napadlo mě, že pojedu s Pederem do Malagy.
Ty pojedeš s Pederem na dovolenou?
Potřebuju čas na rozmyšlenou.
Dobře?
Dobrou noc. Jdu si lehnout.
Eliote, zlato, vstávej.
Daniéli?
DÍKY A PROMIŇ
Šimpanz je nejbližší žijící příbuzný člověka.
Musíme se vrátit daleko do minulosti, abychom našli…
- Dobrý den. - Kde je?
- Tam. - Díky.
Necítím puls.
Vidíš to?
A je studený.
Je dost ztuhlý.
Bude po smrti už několik hodin.
Vypadá to tak.
Oznámíš to rodině?
Dobře.
Ahoj, Helen.
Tady Sara.
Vím, že je brzy, ale volám, protože…
Daniél… Snažila jsem se ho vzbudit,
ale nevzbudil se.
Ano.
Mami, věděla jsi, že lidi bývali opice?
Dinosauři vymřeli
a z opic se stali jeskynní lidi.
Já taky byl opice. Můžeš udělat opici, mami?
V úvodním zápase švédského poháru
vede IFK Norrköping 1:0. David Moberg Karlsson dává gól.
Dobře, ale jen jeden.
Jeden.
Ne, další nedostaneš.
V žádném případě.
Tak na.
- Ahoj, tati. - Lindo, kde mám pantofle?
- Co jsi říkal? - Pantofle.
Potřebuju je!
Nemůže ti je najít personál?
Dej pokoj, kruci. Jsou to blázni.
Pořád zpívají „tleskejte rukama“ jako idioti.
- Musíš přijít. - Tak jo, jedu tam, dobře?
Dobře, to je dobře.
Tak zatím ahoj.
Takže.
- Tady. - Dobře.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Jsem Ivan, lékař pohotovosti.
Helen. Daniélova matka.
Daniélův otec.
Věc se má tak, že… Jsem tady, abych…
Nejlepší bude, když to nahraju.
Když je člověk v šoku, špatně si vybavuje, co bylo řečeno.
Jako psycholožka se s tím setkávám často.
Samozřejmě.
Zdá se, že…
S největší pravděpodobností
se mu ve spánku zastavilo srdce.
Tělo nevykazuje známky smrtelné křeči.
Samozřejmě provedeme pitvu, abychom určili příčinu smrti,
ale nejspíš za to mohlo nediagnostikované onemocnění srdce.
Spala jsem na gauči.
Dobře.
Spala jsi na gauči?
Kvůli břichu špatně spím.
Většinou spím na gauči, aby mě Daniel nevzbudil.
Nejde mi pak usnout. Proto jsem spala na gauči.
Nemohla jste nic dělat.
To je důležité pochopit.
No teda!
Pěkný byt.
- Myslíš? - Jo. Rozhodně.
- Zlatane! - Počkej, co?
Ahoj, miláčku! Ahojky!
- Cože? Ty máš psa? - Jo.
- Ahoj! - Tohle je Zlatan. Můj pes.
Vždycky jsem chtěl mít psa.
- Super. - Ty kluku.
- Já jednoho mám. - Ty jsi pašák.
To víš, že jo.
Nesu nám vodu.
Led bohužel nemám.
- Prosím. - Díky.
Co trochu muziky? Tak.
- Jejda. - Jejda.
Co tady děláš?
Ty máš přítele?
- Dali jsme si pauzu. - Vážně?
Jo, říkal jsi, že chceš pauzu.
Řekl jsi: „Abych v našem vztahu byl opravdu sám sebou,
potřebuju být chvíli sám.“
- Jak se jmenuješ? - Ludde.
- Ludvig.
Já jsem Jasse.
Měl bych jít.
Řekl jsem, že necítím, co chce.
Mám problém s lidmi, co nedokážou vyjádřit, co chtějí,
když cítím, že potřebuju cítit, co chtějí.
Potkal jsem hodně žen, u kterých jsem to necítil.
Aha…
- Teď mě cítíš, ne? - Teď by ses mě neměla dotýkat.
Tak ne.
- Odcházím. - Hm.
- Probodnu tě a zabiju tě! - Au, au, au!
Au! Slituj se!
Mám tě!
Až se táta vrátí, tak tě sežere.
Mám schůzku s knězem.
Máš si rozmyslet smuteční písně.
Mně se moc líbí „Den za dnem a s každým dalším okamžikem“.
Mluvila jsi s Eliotem o pohřbu?
Řekla jsem, že je táta na pracovní cestě.
Jestli chceš, já mu to řeknu.
Já jen nevím, co mu mám říct.
To nevadí, můžeš chvíli počkat.
Začnu všechny obvolávat.
Bodnu tě!
STĚHOVACÍ KRABICE
Ahoj.
Ahoj. Nastěhoval ses zpátky?
U Maji se mi moc nelíbilo. Minule to taky nevyšlo.
- Jak minule? - Chtěl jsem ti dát prostor.
- Pojď sem. - Mohli jsme to nejdřív probrat.
Chyběla jsi mi.
Volal mi táta.
Sestřin manžel umřel.
Ty máš sestru?
Mladší, Saru. Vyprávěla jsem ti o ní.
Po rozvodu zůstala s mámou a já s tátou.
Našel jsem dokonalé avokádo. Taková máš nejradši.
Takže její muž nečekaně zemřel.
Sakra,
Táta si myslí, že bych na ten pohřeb měla jít,
ale on kvůli Saře… On tam nemůže.
Nevím, co mám dělat.
Co se děje?
Ani ses nezeptala, jak se mám.
- Teď by ses mě neměla dotýkat. - Dobře.
Pojď.
Panebože, moc se omlouvám.
- Normálně chodím včas. - To nic.
Vítejte. Posaďte se, prosím.
- Můžu vám pomoct? - Ne.
Dobře. Chtěla jsem zjistit, kdo Daniél byl.
- Kdo byl? - Ano.
Je něco, co byste chtěla, abych při pohřbu zmínila?
Může to být cokoliv, klidně maličkost.
- Vzali jsme se, až když jsme měli Eliota. - Ano.
Poznali jsme se na právech. Loni jsme se přestěhovali sem.
Chtěl být blíž rodičům.
Chápu.
- A kvůli dětem, samozřejmě. - Hm.
Všichni říkají, že je to sem jen 30 minut autobusem a že nás navštíví.
Ale nenavštívili.
Tak si člověk říká, že tu aspoň máme čerstvý vzduch,
velký trávník a muže, se kterým to můžete sdílet.
Ale ten najednou zmizí.
Je pryč. A to je odporné chování.
A co vaši rodiče? Matka nebo otec? Nemáte sourozence?
Starší sestru, ale nejsme v kontaktu.
A vaši rodiče?
Už nežijí.
- Co to kreslíš? - Prase. Je smutné.
Má jen jednoho kamaráda a to je tlustý, starý mýval.
Rozumím.
Taky jsi smutný?
Chybí ti táta?
Můžeme mu přece zavolat.
Nemůžeme.
Je jako ten ptáček, co jsme pohřbili na zahradě.
Táta je mrtvý?
Ano.
- Takže se příští týden nevrátí? - Ne.
Uděláš opici?
Hlasitěji.
Ještě hlasitěji.
Hlasitěji!
Hlasitěji.
Hlasitěji, mami! Ještě!
Hlasitěji!
- Můžu? - Ne.
- Koukej, mami! Pes! - Teď ne, Eliote.
Jo!
- To je tvůj pes? - Ano.
- Jak se jmenuje? - Cože? Zlatan.
Jmenuje se Satan?
- Ne, Zlatan. - Satan?
- Zlatan. - Satan!
- Jdeš, Saro? - Satan!
Eliote, babička s dědou na nás čekají.
- Musíme jít, pojď. - Ne.
- Prý se jde k vám na kávu. - Ano.
Daniel miloval čokoládu.
Vzpomínám si, jak jsem koupila kousek čokoládového dortu.
Nechala jsem ho v kuchyni na stole,
něco jsem si dělala a pak šla do koupelny…
- Ahoj. - Ahoj.
Míče miluje.
Chceš to zkusit?
Pojď sem, Zlatane.
Nemůžeme mít psa, protože máma je alergická.
Jasně.
Tátu spálí.
Půjde do velké pece.
- Nechceš jít na houpačku? - Jo.
Já to věděla.
Víš, že tvoje máma se taky ráda houpala?
- Ahoj. - Ahoj.
Výš!
Pozor!
Já letím! Já letím!
Úžasně jsi to připravila, Saro.
Ano, povedlo se to.
Ne, to ne!
Eliote! Eliote!
- Au! - Já to věděla.
- To bolí. - Pojď sem.
Au.
Tak. Nech hlavu zakloněnou.
- Omlouvám se za Olleho. - Eliota.
Eliota. Jasně.
Nevěděla jsem, že se nedrží.
Je v pořádku?
Umřel mu táta, tak že není v pořádku.
- Omlouvám se. - To nic.
- Opatruj se. - Ano.
Ahoj.
- Jak ses to dozvěděla? - Od Helen…
- Helen. - Helen.
- Promiň. - To nic.
- Upřímnou soustrast. - Ano.
- Upřímnou soustrast. - Děkuju.
Helen zavolala tátovi.
Byla jsem za ním zrovna v domově.
- Chtěl moc přijít. - Už můžeš jít.
Jeden zoubek, druhý, třetí, čistí si je všechny děti.
Jeden zoubek,
druhý, třetí…
- Dědo? - Ano?
- Viděl jsi toho psa? - Ano, jak že se jmenoval?
- Jmenoval se Satan. - Jasně, Zlatan.
- Je takový žlutě zlatý. - To je pravda.
Tak…
Jeden zoubek, druhý, třetí…
Chápu, proč jsi s ní nebyla moc v kontaktu.
Musela jsem otci zavolat, Lindo. Pořád jste rodina.
Ve chvílích jako tahle rodinu potřebuješ.
Myslím, že bych se sem měla nastěhovat.
Nemůžeš na všechno zůstat s Eliotem sama.
A brzy ještě přibude miminko.
Vezmu si na klinice volno,
abych tu mohla být s vámi.
Jsme v pořádku.
Saro, chápu, že tě to moc bolí.
Taky mě to bolí.
Přišly jsme o něj obě.
Ale já přišla o dítě.
O syna.
Jdu si lehnout. Eliot musí zítra brzy vstát, takže…
Zavolám si taxi.
José, zavolám nám taxi.
Helen? Nemusíš se usmívat. Rozpozná tě i bez toho.
Když máš radost a víš o tom, zatleskej.
- Tyhle jsou dobré. - Ano.
- Jo, běžně je nekupuju. - Počkej, ty je nepečeš?
Kdy jsi mě naučil péct?
Držte už huby, sakra!
V pondělí, ve středu, každý den, tři zasraný hodiny.
Zatleskej, zatleskej.
Byla jsem po pohřbu u Prcka.
Udělala jsem pár fotek.
To je její zahrada.
To je její syn Eliot.
Půjdeš za ní ještě?
Podívej. Volá ti Jasse.
Můžu… Ne, tati.
Neříkej, že se s ním dál vídáš.
No tak, dej mi ho.
Ahoj.
- Sakra, Lindo. - Teď nemůžu mluvit. Zrovna…
Ty sobecký, přerostlý mimino!
Ne, jsem v metru. Řve tu nějakej starej Fin.
- Máš nejmenší péro na světě! - Cože?
Jo, je děsně otravnej.
Za chvíli budu doma, tak se uvidíme. Pa pa.
Tati!
A má reakce: „Panebože, netrčí mi někde vlasy?
Nesmrdí mi z pusy? Co když se potím?“ Chci být připravená…
Chci jít domů.
Teď bydlíš tady, tati. Vzpomínáš si?
Bydlí tu tvoje máma.
Mami!
- Eliote! - Mami! Mami!
Eliote?
Máma je tu. Copak se stalo?
Zdálo se mi, že tě táta pohřbil na trávníku.
Ach jo, zlatíčko.
To se ti jen zdálo, jsem tady.
Lehni si.
Zazpíváme si, dobře?
Tuu tuu tupakkirulla
Mistäs tiesit…
Kdo to klepe?
Nevím.
Budou muset přijít zítra.
…tänne tulla?
Tulin pitkin turun tietä
Hämeenlinnan härkätietä
Ahoj!
- Co tady děláš? - Zkoušela jsem klepat…
Chtěla jsem vás jen pozdravit a zjistit, co Eliotův nos…
Víš, kolik je hodin?
- Půl deváté. - Eliot spí.
- V tuhle dobu? - Je mu pět. Chodí spát o půl osmé.
Můžu?
To zvíře sem nesmí. Víš, že jsem alergická.
- To máma říkala jen tak. - Cože?
- Není to pravda. - Cože?
Ne, Zlatane. Stůj!
Musela jsem jí slíbit, že ti to neřeknu. Nikdy.
Proto jsem mlčela.
Zlatane!
- Díky. Ty si nedáš? - Ne.
- To nesmíš. - Nesmím.
- Už to brzy bude, viď? - Za čtyři týdny.
Já děti nemám, ale mám Zlatana.
A Zlatan mě plně zaměstnává. Není to jen tak.
Neposadíš se?
Nemůžu uvěřit, že si to máma vymyslela.
Vždycky jsem si tak přála mít psa.
Myslím, že psa nikdy nechtěla.
- Tak si našla výmluvu jako vždy. - Měla plné ruce práce.
S mužem, co jí zahýbal a schovával po domě chlast.
Jak se ti jinak daří?
Jak se mi daří? To má být vtip?
Ne, dlouho jsme se neviděly.
Na matčině pohřbu.
Ne, že bych tě nechtěla navštívit, jen jsem si myslela,
že už mě nebudeš chtít vidět.
Jak tě to napadlo?
Protože jsi řekla: „Už tě nikdy nechci vidět.“
Byl to těžký den.
- Tvůj pes pokousal kněze. - To nebyl Zlatan.
To byl můj první Zlatan. Jiný Zlatan.
Měla bys jít.
Chápu.
Poslyš…
Mrzí mě, že jsem sem tak vtrhla bez ohlášení.
Je tu ještě jedna věc.
Jde o tátu.
Není na tom moc dobře. Začal zapomínat.
Občas má světlejší chvilky, tak mě napadlo, že bys ho mohla navštívit.
Pojď.
Můžeš spát na gauči, abys ho nevzbudila.
Kde je Eliot?
Je půl deváté, musíme vyrazit.
- Už šel. - Cože?
Šli jsme brzy. Chtěl jít s Lindou a se psem.
S Lindou?
Šel s Lindou?
Přesně tak to bylo.
Ale měli jsme jít spolu.
Jo.
Je úžasné, že tu můžeme být spolu. Potřebujeme se.
Určitě.
Podívej, je tam ten zlý drak.
Ano.
- Není zlý. Je hodný. - Ano, je to krása.
Ano, jsme tu každý den.
- Ta příšera se jmenuje Red. - Jistě. Moc smutná.
Ne, nenecháme je tu.
- Brzy to pochopíš, dědo. - Ano, chápu.
Ano. Můžu ti zavolat zpátky?
Neměla jsem ho do školky ve středu vodit já?
- Měla. - Vždyť ji vůbec nezná.
Proč chodí s úplně cizí…
Není cizí, je to má starší sestra.
Ale Eliot ji vůbec nezná. Zřekla ses jí.
Sourozenecké vztahy tedy jsou často velmi složité.
- Jako psycholožka to vidím pořád. - Linda tu přespala.
A Eliot zbožňuje jejího psa.
Eliot nepotřebuje někoho, kdo se objeví, jen když se mu to hodí.
Potřebuje stabilitu a bezpečí.
Už nemá tátu, což u dětí vyvolává velkou úzkost.
Ty truchlíš a nemůžeš všechno dělat sama.
Za měsíc budeš mít další dítě.
Sotva se dokážeš postarat o jedno.
Co jsi to řekla?
Že se o Eliota neumím postarat?
Mluvíš vůbec někdy o Daniélovi?
Ne.
Můj syn je mrtvý a já ho ani nemůžu celého pohřbít.
Chtěl být zpopelněn. Říkal, že mu stačí náhrobní kámen.
Ale já chci, aby tam ležel celý Daniél.
Daniél už neexistuje.
Proč jsi tak naštvaná?
Truchlíš po něm vůbec?
Možná právě to Eliot potřebuje. Vidět, jak je máma smutná.
Ty…
Jsem tady, protože jsem trefila tchýni mobilem do hlavy.
Byla zraněná?
Jen dva stehy. Podle ní jsem naštvaná.
- Prý netruchlím, jak bych měla - Je mnoho způsobů truchlení.
Na tom se tu asi všichni shodneme.
- Viďte? - Ano.
Zármutek je láska, co přišla o domov.
Nechápu, proč tu musíme sedět a mluvit o tom.
K ničemu to není, jsou dál mrtví.
Tohle jim život nevrátí, takže to nemá smysl.
Byl jsem s Rickardem čtyři roky. Byly to nejšťastnější roky mého života.
Byli jsme pořád spolu, všechno jsme dělali spolu.
Když mi zavolali, že umřel,
podlomila se mi kolena.
Odmítal jsem všechna pozvání,
víkendy jsem trávil sám. Dokonce i Vánoce.
Jednou se u mě na zahradě objevil můj mladší bratr.
Řekl jsem mu, ať odejde, ale on nechtěl.
Řval jsem na něj, ať táhne k čertu.
Potom odešel a už se nikdy nevrátil.
Nevím, proč to tu vykládám…
Já tě chytím.
Přines míček! Běž pro míček! Dej mi ho!
Uvidíme se zítra? A pozítří?
A popozítří? A popopozítří?
- Když to nebude vadit mámě. - Lindo?
- Omlouvám se. - Za co?
Myslela jsem, že jsem něco zvorala.
Nechceš se k nám nastěhovat?
A trochu mi pomoct než…
A i potom. Když budeš chtít.
Takže ty chceš, abych s tebou nějaký čas bydlela?
Ano.
Se mnou a Eliotem.
A taky s miminem.
A Zlatanem.
Jo.
Můžu ti volat.
- Teď se mě nedotýkej. - Dobře.
Jdeme, Zlatane.
Ahoj!
Lindo, nepotřebuješ pomoct?
Ne, zvládnu to.
- No tak. - Zvoní mi telefon.
Haló? Ne, teď odchází.
Díky, že se ptáš, jak se mám.
Dřel jsem se jako mezek, abychom se měli dobře.
Vypadá to, že do našeho vztahu nevkládá tolik co já.
Bolí to strašně. Moc ji miluju.
Vodou člověk nic nezkazí.
Je to výborné.
- Je to z restaurace. - Chutná to jako řiť.
- Eliote! - Řekla jsem mu, že nesmí říkat „hovno“.
Čím se živíš, Lindo?
Vyhrála jsem v loterii.
- Cože? - Cože?
Před dvěma lety, 548 tisíc švédských korun.
To musí být příjemné, ne?
Ale jo.
Ale předtím jsi pracovala?
Ano, v domově důchodců.
A s otcem se dál vídáš?
Ano.
Ale chodím za ním jen občas. Není na tom dobře.
- Z pití mu šplouchá na maják. - Komu?
Dědovi.
- Já mám dalšího dědu? - Nemáš.
- Je to vážně výborné. - Proč mu šplouchá na maják?
- To alkohol, lásko. - Helen.
Děláš velkou chybu, Saro.
Teď tu bydlí.
Vezmu to. Vím, kam to patří.
Mami, proč jsem dědu nikdy nepoznal?
Protože mě nechce vidět.
Když mi bylo jako tobě, sedávala jsem na houpačce a čekala na něj.
On ale nikdy nepřišel.
Rád bych ho někdy viděl.
Ahoj!
Nedokážu to.
Zajistit Eliotovi šťastné dětství.
Být máma i táta.
A brzy…
Budu mít na starost dvě dětství.
Nezvládnu to.
Pojď sem.
Tak. Lehni si.
Máš na sobě Danielovu košili.
Promiň.
- Mám všechno… - To nevadí
…špinavé.
Tuu tuu tupakkirulla
Mistäs tiesit tänne tulla?
…tietä
Hämeenlinnan…
Umře Zlatan?
- Ano… - A ty taky umřeš?
Ano, ale až mi bude tak sto let.
- Spolu se Zlatanem. - Přesně tak.
Mám tě rád, strejdo Lindo.
Já tebe taky.
- To jsou ty nové prášky? - To už jsou tři?
Za čtvrt hodiny. Jsou to ty nové?
Ve tři podávají v jídelně kafe a dort.
Obvykle tam nechodíme.
Dort jsem koupila.
Ještě nejsou tři.
Ne.
- Čemu se směješ? - Proč sis dal do čaje jahody?
Chutná mi to.
Vím, že se na mě zlobí.
Tvá sestra.
- Mám ráda jahody v čaji. - Cože?
To snad ne!
Babi!
Ahoj, zlatíčko.
Ahoj, brouku.
Ahoj.
To je táta?
Ano, tátův popel.
„Nejlepší táta na světě, Sařin manžel a náš milovaný syn.“
Tak jsme se dohodly, ne?
Ano, je to skvělé, Helen. Vypadá to dobře.
- Teď je řada na mně? - Ano.
Tady máš baterku, aby ses nebál tmy.
Tady jsem nakreslil, tebe a mě a mámu
a strejdu Lindu a Zlatana.
A babičku s dědou.
A tady máš banán, kdybys dostal hlad.
Padesát jedna, sedm, osm…
Přijde mi, že Helen soutěží, kdo truchlí nejvíc.
…sto a sedm.
- A to je… - Jedna plus jedna plus jedna.
To jsou tři nohy.
Volal jsem ti snad tisíckrát, Lindo.
Ztratil jsem klíče.
Tohle je Jasse.
A tohle je Sara, moje mladší sestra.
Ahoj.
A ty jsi…
- Neřekla jsi jí o mně? - Řekla.
Bydlí u mě v bytě.
A chodíme spolu.
Jsme spolu čtyři roky.
Jo.
Až na dobu, kdy ses nastěhoval k holce z jógy.
V duchu jsem byl s tebou.
Já vím.
Můžeš být fyzicky s někým, ale v mysli se napojit na někoho jiného.
Vážně?
- Ano, jde to. - Ale nebylo to snadné.
Kdy se vrátíš domů?
Samota mi nedělá dobře.
Kolik mu je?
Za dva týdny mi bude 39.
Za dva týdny.
Na, vezmi se mé klíče.
- Peníze nepotřebuješ? - Ty mu dáváš peníze?
- Nepůjčila bys mi dva tisíce? - Jasně.
Chci jít na kurz.
Pro lidi, co zažili zklamání v lásce.
- Jmenuje se to Zranění bojovníci. - „Zranění bojovníci?“
- Saro. - Ano?
Dobře.
Proboha, tolik negativní energie.
- Právě pohřbila manžela. - I tak může být milá.
Chybíš mi.
Ty mně taky.
Vrátíš se brzy domů?
Až se to malé narodí.
Komu píšeš?
Jen Jassemu.
Má hrozně rád orální sex.
Rád mi to dělá.
Myslím, že se to naučil na nějakém kurzu…
Leží tam, a když skončí, takhle se rozhlédne.
Jako by chtěl pochválit. Vypadá jako…
pes u misky s vodou.
Je vážně laskavý a ohleduplný.
Dneska byl…
Měl asi jen špatný den. Je moc…
Je to dobrej chlap.
Proč tohle děláš?
Proč pořád všechny omlouváš?
Všichni nejsou hodní. Nemusíš mít všechny ráda.
- Ale já ho mám ráda. - No právě. Jsi prostě hloupá.
Cože? Ty máš přece taky někoho ráda.
Třeba… Miluješ Eliota.
Ale to je něco úplně jiného. Je to dítě.
- Děti má člověk ráda, i když ho štvou. - Dobře…
A co Daniél?
Toho jsi milovala.
Když jsem otěhotněla s Eliotem, neplánovali jsme to.
A Daniél…
Daniél děti nechtěl. Aspoň tehdy ne.
Víš, co řekl, když jsem mu to oznámila?
„To je ta nejhorší možná zpráva.“
A i když těch slov pak litoval,
myslím, že jsme si dali život, který ani jeden z nás nechtěl.
- Zlobíš se na mě. - Co?
Zlobíš se na mě.
Ale teď jsem tady, protože ti chci pomoct.
S Eliotem a vším, co bude potřeba. Já…
Chci tu být pro tebe, ale musíš se na mě přestat zlobit.
- Au! - Jsi moje starší ségra.
To jsem, ale bít mě nemůžeš!
Hej!
Au! Ty mě taky nemůžeš mlátit!
Přestaň! Přestaň!
- Ty toho nech! - Přestaň!
Ne.
Přestaň!
Po rozvodu jsi mohla zůstat se mnou a s mámou, ale nezůstala.
Přestěhovala ses k němu.
Byla jsi velká a mohla sis vybrat, ale mně bylo deset
a chyběla jsi mi, kruci.
Zůstal by úplně sám.
No a? Byl dospělý! A bylo mu to u prdele!
A navíc to byla jeho vina!
Musíš konečně pochopit, že lidi jsou někdy kreténi
a nejlepší, co můžeš udělat, je odejít.
Nemyslela jsem teď.
Na.
Měl ho táta, ale přišlo mi, že bys ho měla mít ty.
Záleží mu na nás, Saro.
Měla bys ho navštívit, než bude pozdě.
Prcku, opravdu jsem tu pro tebe.
Saro?
Dobrou noc.
Bude v tomhle vypadat jako robot?
Jasně.
Zapomněla jsem, že mají Halloween.
Klidně ho tam hodím.
Ne, to je dobrý.
Chtěla jsem tě spíš poprosit, jestli bys ho nevyzvedla.
Jdu za porodní asistentkou a školka zavírá ve dvě.
Můžu ho tam hodit i ho vyzvednout.
Nebo tam prostě zavolám, že marodí.
- Už jsem! - Aha.
Sluší ti to. Za koho jdeš?
Za strejdu Lindu.
- Já mám knír? - Jo.
Koledu, nebo něco vyvedu?
- Já nemám bonbony. - Tak něco vyvedu.
- Ne. - Jo.
Ne!
Ty jeden.
Ty jsi takový zlobidlo?
- Pa, zlatíčko. - Pa pa.
Ahoj.
- Znáš tu želvu? - Jo?
Ve skutečnosti jsou pomalé, ale ve filmu jsou fakt rychlé.
- Takhle rychlé? - Ne, takhle!
Tohle si vezmu.
Jdeme na to.
- Můžete si lehnout? - Hm.
Tak.
- Všechno v pořádku? - Ano.
Podíváme se, jak se malému vede.
Nebo je to „malá“?
- Víte, že je to holka, ne? - Ano.
- Můžete si vyhrnout tričko? - Ano.
Tohle rozepnu.
Zkusím nahmatat hlavičku. Teď se nadechněte.
A vydechněte.
Výdech.
Tady to máme. Fajn.
Teď zkusíme najít srdíčko.
Zastudí to.
Podívám se.
Trošku se schovává.
Tady ho máme.
Slyšíte to?
Je zdravá jako řípa.
Dobře.
Tady.
Omlouvám se. Omlouvám se.
Promiň, promiň, promiň. Zapomněla jsem, že tam jsi.
Omlouvám se.
Haló?
Ahoj.
Kde je Linda?
Je pryč.
Ahoj, zlatíčko.
Ahoj.
Nepřišla.
Co se stalo? Kde je?
Broučku, hned jsem zpátky, chci mluvit s mámou.
- Já nikam nejdu. - Dobře.
Pojď.
Linda se vůbec neukázala. Eliot si myslel, že umřela.
Ze školky se ti nemohli dovolat, tak zavolali mně.
Je to tak, jak jsem říkala. Linda je nezodpovědná. Není na ni spoleh.
Už hodinu ho utěšuji.
Takové věci zanechávají hluboké stopy. Jako psycholožka to vidím pořád.
Ahoj.
Volala jsem ti. Proč jsi to nezvedla?
Kde jsi byla?
Promiň, byla jsem s tátou.
Měla to být jen rychlá návštěva, ale on předtím utekl.
Všude jsme ho hledali.
Vyděsila jsem se, že se mu něco stalo.
Mohl klidně vejít do provozu.
Ale pak jsme ho našli. Je v pořádku a všechno je v pořádku.
Eliot si myslel, že jsi mrtvá.
Nejsem.
Můžu si s ním promluvit.
Chci mu jen říct, že nejsem mrtvá.
Jdi pryč. Helen měla pravdu. Byla to velká chyba.
Prcku, Eliot si nemůže myslet, že někdo umřel jen proto,
že má pět minut zpoždění.
Ale lidi umírají.
Všichni mě opouští. Nemůžu nikomu věřit.
Jen samá zklamání a všechno si musím udělat sama!
Slíbila jsi, že budeš se mnou a Eliotem.
Slíbila jsi to a pak sis vybrala jeho! Zase jsi dala přednost jemu!
Tuu tuu tupakkirulla
Mistäs tiesit tänne tulla?
Tulin pitkin turun tietä
Hämeenlinnan härkätietä
Mami? Kde je strejda Linda?
Spí doma ve své posteli.
- Se Zlatanem? - Se Zlatanem.
- Umyjeme to? - Ne.
Neměl bys s tím spát.
Stýská se mi po strejdovi Lindě.
V rovině.
Nejsi v rovině.
V jedné rovině.
Zlatane!
Haló?
Ahoj, tady Helen Garcíová. Nemluvila jsi se Sarou? Nevíš, kde je?
- Netuším, kde je. - Aha. A nevíš, kde by mohla být?
- Nemluvily jsme spolu od… - Tak to nic.
- Dobře. - Ahoj.
Tak jo, ahoj.
- Co tu děláš? - Byli jsme na procházce.
Sara včera začala rodit.
Dnes ráno šla za porodní asistentkou.
- Byla otevřená na čtyři centimetry. - Aha.
Tak ji rovnou přijali.
Teď ale volali z oddělení, že zmizela.
Mělo mi dojít, že na tom není dobře.
Je to přece jen má práce, kruci.
Vezmu auto a pojedu ji hledat.
Kde mám sakra klíče?
Tady.
Třeba ji najde Zlatan?
Hledej, Zlatane. Hledej!
- Kde je Sara? Zlatane! - Jdeš, nebo ne?
Jasně.
- Můžeš si to zvíře ohlídat? - Zlatane, lehni.
Lehnout. Lehni!
Čím ho krmíš?
Promiň.
Pořád myslím na tu věc s Eliotem.
Vím, že nejsem nejlepší ségra.
Ale jsi.
Jsem starší. Mám na Saru dávat pozor, ale nevím jak.
Ale Prcek to ví. Vždycky přesně věděla, co má dělat. Ve všem.
Můj terapeut říká, že jsem vám dvěma v tom sbližování zrovna nepomohla.
Že jsem možná působila nepřátelsky.
- Ty chodíš na terapii? - Ano.
- Sama jsi terapeutka, ne? - Ano, ale jsme jen lidi.
- Aha. - Patří to k mé práci.
Říkal, že v krizi je důležité mít bezpečná místa a lidi.
Ty jsi asi jeden z nich.
I když jste nebyly v kontaktu.
Saro… Saro!
- Helen… - Saro!
Helen, asi vím, kde by mohla být.
Tady odboč.
Proč by chodila sem?
- Tady jsme si jako děti hrály. - Cože? Proč?
Stůj.
- Tady? - Podíváme se kolem. Pojď.
- Díkybohu. - Tady je.
Mám ho vzít?
Saro?
Šla ses pohoupat?
Nezvládnu to.
Tak jo.
Pojď, vrátíme se do nemocnice.
Nechci.
Ale…
Budeš rodit.
Tvoje holčička se dere ven.
Zdálo se mi, že porodím Daniéla.
Co když mu bude podobná?
Nevypadají novorozenci jako vařené brambory?
Co když…
Co když bude jako on?
Co když bude mluvit jako on a chovat se jako on?
Úplně jako on.
To bych nezvládla.
Ani jedna z nás se rodičům nepodobá.
- Ale jo. - Nejsi vůbec po mámě.
Nemyslela jsem mámu.
Jsem jako táta!
- Jsem úplně stejná. - No tak, Saro.
Jsem jako on.
Jsem taky tak sobecká.
Jsem stejně netrpělivá a zahořklá.
Ale taky jsi hodná a vtipná jako táta.
Všechny od sebe odháním stejně jako on.
A teď jsem sama stejně jako on.
Ale já nejsem jako máma, ne?
Ke všem jsi milá.
Nevěříš si a bojíš se konfliktu.
Jsi s mužem, co se k tobě chová jak ke kusu hadru.
Vůbec nejsi jako máma…
To nic.
Jsem jako máma.
Měla jsem ji ráda.
Já ji taky měla ráda.
Chybí mi.
Mně taky.
Tak jo.
Tak.
Tak pojď.
Tlačte.
Už jen tři kontrakce a bude venku.
- Vedeš si skvěle. - Něco je špatně. Cítím to.
Jde ti to dobře. Už cítím hlavičku. Už to bude.
- Poplach! - Spusťte poplach!
Srdce miminku nebuší, jak má. Musí hned ven.
Dobře, tak jdeme.
Spusťte poplach!
Rychle.
Sonjo?
- Posaď se na chvíli. - Dobře.
Asi jsem trochu nervózní.
Mám strach.
Já taky.
Myslela jsem, že nejhorší už je za námi.
S Daniélem.
Ale nebylo to tak.
Babi!
Eliote, ahoj.
Musela na akutní císařský řez.
Můžete za maminkou a sestřičkou. Čekají na vás.
Tak pojď.
Pojď, Lindo.
Bože.
Ta je tak rozkošná.
Ahoj, sestřičko.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest…
osm, devět, sedm.
Šest. Šest!
Pochováš si ji?
- Můžu?
Tady.
Ahoj, zlatíčko.
- Chyběl jsi mi. - Ty mně taky.
- Je krásná. - Ano.
Děkuju.
Musím jít něco udělat.
- Mami? - Ano?
Ahoj.
Lindo?
Co se děje?
Nemůžeš být s někým a v mysli posílat energii někomu jinému.
Co se děje?
Nemůžeš být s někým a v mysli posílat energii někomu jinému.
Odnes si to.
Miluju tě.
- Nemám z toho dobrý pocit. - Dotknu se tě.
- Ale Lindo… - Sbohem.
Ahoj.
Vím, že tě to naštve,
ale taky vím, že potom budeš ráda.
- Možná pak nebudeš ráda… - O čem to mluvíš?
Dnes je dobrý den.
To je tvoje holčička?
Ano.
- Ahoj, malá Saro. - Jmenuje se Saga.
To byl jen vtip.
Legrační.
Ale vypadá
jako ty, Prcku.
Na, tati. Udělala jsem ti fotku.
Nedáme si pizzu?
Možná byste si vy dvě
měly odpočinout.
To je dobrý nápad. Položím je sem.
Díky
a promiň.
Půjdeme.
Lindo!
Tati, počkej tady.
- Chtěla jsem vědět, kdy se vrátíš domů. - Domů?
Myslím sem.
- Vypadá jako ty. - Nevypadá.
Vypadá jako vařená brambora.
Překlad titulků: Drahomíra Rezková