Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Sara! - Mindjárt kész vagyok.
- Nem bírom tovább. - Akkor használd a másik fürdőszobát!
Szükségem van egy kis szünetre.
Tessék?
Te is jól tudod.
Ez már nem működik.
Arra gondoltam, hogy Pederrel elutazok Málagába.
Elmész nyaralni Pederrel?
Muszáj gondolkodnom egy kicsit.
Oké?
Jó éjt! Én megyek aludni.
Elliot! Ideje felkelni, kicsim!
Daniél?
Daniél!
Daniél?
KÖSZÖNÖM ÉS SAJNÁLOM
A csimpánz az ember legközelebbi jelenleg élő rokona.
Sokat kellene visszamennünk az időben, hogy megtaláljuk…
- Jó napot! - Hol van?
- Odabent. - Köszönöm.
Nincs pulzusa.
Te is érzed?
Teljesen kihűlt.
És már a teste is merev.
Órák óta halott lehet.
Nagyon úgy fest.
Beszélnél te a családdal?
Aha.
Szia, Helen!
Sara vagyok.
Tudom, hogy korán van még. Azért hívlak, mert…
Daniélről van szó. Amikor reggel keltegettem,
nem ébredt fel.
Igen.
Anyu, te tudtad, hogy az emberek régen majmok voltak?
A dinoszauruszok meghaltak,
aztán a majmok ősemberekké változtak.
Én is majom voltam régen. Játszol velem majmosat, anyu?
És ezzel az IFK Norrköping máris 1-0-ra vezet
a svéd bajnokság nyitómeccsén. A gólt David Moberg Karlsson szerezte.
Oké. Csak egyet.
Egyet.
Nem kapsz többet.
Kizárt, ennyi volt.
Na jó, tessék!
- Szia, apa! - Linda! Hol a papucsom?
- Micsoda? - A papucsom.
Sehol sem találom.
Kérd meg az ápolókat, hogy segítsenek megkeresni!
A nagy büdös francokat! Azok félnótások.
Úgy énekelgetnek meg tapsolgatnak, mint valami eszelősök.
- Muszáj idejönnöd! - Oké. Megyek.
Rendben. Akkor várlak.
Oké. Szia!
- Az orvos? - Ott van.
Menj csak!
- Jó napot! - Jó napot!
Ivan vagyok, az ügyeletes orvos.
Helen. Daniél édesanyja.
Daniél apja.
Rendben. Tehát azért vagyok itt, mert…
Ha nem gond, ezt most rögzíteném.
Az ember nehezen emlékszik vissza arra, amit sokkos állapotban hall.
A pszichológusi munkám során gyakran tapasztalok ilyet.
Persze, nyugodtan!
Nos…
Az a legvalószínűbb,
hogy álmában állt meg a szíve.
Nincs arra utaló jel, hogy szenvedett volna.
Természetesen végzünk majd boncolást, hogy megállapítsuk a halál okát,
de valószínűleg volt egy szívbetegsége, amit nem diagnosztizáltak.
Én a kanapén aludtam.
Oké.
A kanapén aludtál?
Tudja, nehezen alszom a hasam miatt,
ezért általában a kanapén alszom, hogy Daniél ne ébresszen fel.
Ha felébredek, nehezen alszom vissza, ezért szoktam inkább a kanapén aludni.
Nézze, ön semmit sem tehetett volna érte.
Fontos, hogy ezt megértse, Sara.
Ez igen!
Menő!
- Tetszik? - Igen. Nagyon is.
- Zlatan! - Hogy mi?
Szia! Szióka, bogaram! Szia!
- Na ne! Van egy kutyád? - Aha.
- Szia! - Ő itt Zlatan, a kutyám.
Tudod, mindig is szerettem volna egy kutyát.
- Tényleg? - Jó fiú!
- Hát, nekem van egy. - Jó fiú vagy, Zlatan?
Egek!
Máris hozok egy kis vizet.
Jéggel sajnos nem tudok szolgálni.
- Tessék! - Köszi!
Kapcsolok egy kis zenét. Oké.
- Akkor… - Egs!
Ejha!
Szóval…
Te mit keresel itt?
Neked van pasid?
- Elvileg szünetet tartunk. - Valóban?
Igen, azt mondtad, szünetet akarsz tartani.
Úgy fogalmaztál, hogy:
„Ahhoz, hogy önmagam lehessek ebben a kapcsolatban,
egy kicsit egyedül kell lennem.”
- Mi a neved? - Ludde.
- Ludde? - Ludvig.
Jasse vagyok.
Jobb, ha én most…
Valójában azt mondtam neki, hogy nem érzem, mit akar.
Tudod, hogy nem bírom, ha valaki nem fejezi ki, hogy mit akar.
Nekem éreznem kell, hogy mit akar a másik.
Sok barátnőm volt, akiknél nem éreztem, hogy mit akarnak.
Én most…
- De nálam azért érzed, ugye? - Most ne érj hozzám!
Oké.
Most elmegyek.
Elkaplak, és akkor véged lesz!
Kegyelem!
Most megvagy!
Ha apu hazaér, neked kampec!
Kértem időpontot a lelkésznőhöz.
Szeretné, ha te választanád ki az énekeket a szertartásra.
Nekem például tetszik a „Napról napra, minden múló pillanatban”.
Beszéltél már Elliottal a temetésről?
Azt mondtam neki, hogy az apja üzleti úton van.
Ha akarod, én elmondhatom neki.
Majd én elmondom, csak nem tudom, hogyan mondjam el.
Nézd, nincs azzal semmi baj, ha még várnál ezzel.
Én most elkezdek körbetelefonálni.
Most aztán véged van!
KÖLTÖZTETŐDOBOZ
Szia!
Szia! Már mindent vissza is hoztál?
Nem bírok Majával élni. Már a múltkor sem működött.
- Milyen „múltkor”? - Csak egy kis teret akartam adni neked.
- Gyere! - Azért előtte megbeszélhettük volna.
Hiányoztál.
Felhívott az apám.
Meghalt a húgom férje.
Van egy húgod?
Igen, tudod, Sara. Szerintem már meséltem róla.
A szüleink válása után ő anyával maradt.
Megtaláltam a tökéletes avokádót. Pont olyan, amilyet szeretsz.
Szóval a húgom férje meghalt. Csak úgy, teljesen váratlanul.
Az pech.
Apám szerint el kéne mennem a temetésre, de az apám…
Ő és Sara… Szóval apa nem tud elmenni,
és nem tudom, mitévő legyek.
Mi a baj?
Meg sem kérdezted, hogy vagyok.
- Most ne érj hozzám! - Oké.
Gyere!
Atyaisten! Annyira sajnálom!
- Nem szokásom elkésni. - Semmi baj.
Isten hozta! Foglaljon helyet!
- Segítsek? - Ne!
Jól van. Szeretném tudni, hogy milyen ember is volt Daniél.
Hogy milyen ember volt?
Van bármi, amit szeretne, hogy elmondjak róla a temetésen?
Lehet az akár a legkisebb csekélység is.
Nos, Elliot születése után házasodtunk össze.
A jogi egyetemen ismerkedtünk meg, és tavaly költöztünk ide,
mert Daniél közelebb akart lenni a szüleihez.
Értem.
És persze a gyerekek miatt is.
Sokan ígérgették, hogy majd meglátogatnak, mert alig fél órára laknak tőlünk busszal,
de senki sem jött el hozzánk.
Cserébe persze itt van a friss levegő,
a nagy kert, meg a férjem, akivel mindezt megoszthatom.
De ő hirtelen elment.
Magamra hagyott. És szerintem ez egy aljas húzás volt tőle.
És mi a helyzet az ön szüleivel? Vannak esetleg testvérei?
Van egy nővérem, de nem tartjuk a kapcsolatot.
És a szülei?
Meghaltak.
- Mit rajzolsz? - Egy szomorú malacot,
akinek csak egy barátja van, egy kövér, öreg mosómedve.
Értem.
Te is szomorú vagy?
Hiányzik apu?
Nem hívjuk fel?
Nem tudjuk felhívni aput.
Mert apu már olyan, mint az a madár, amelyiket eltemettük a kertben.
Apu meghalt?
- Akkor nem jön haza a jövő héten? - Nem.
Most már játszunk majmosat?
Hangosabban!
Még hangosabban!
Hangosabban!
Hangosabban, anyu! Hangosabban!
Hangosabban!
- Segítsek? - Ne!
Nézd, anyu! Egy kutya!
- Ne most, Elliot! - Légyszi!
- Ez a te kutyád? - Aha, az enyém.
- Mi a neve? - A neve? Zlatan.
A kutyád neve Sátán?
- Nem, a neve Zlatan. - Sátán?
- Zlatan. - Sátán!
- Nem jössz, Sara? - Sátán!
Elliot! A mama és a papa már várnak.
- Indulnunk kell. Gyere! - Muszáj?
Megihatnék esetleg nálatok egy kávét?
Daniél imádta a csokoládét.
Emlékszem, egyszer vettem egy kis csokitortát.
Letettem a konyhaasztalra,
nekiálltam tenni-venni a konyhában, aztán kimentem a mosdóba…
- Szia! - Szia!
Imádja a labdákat.
Eldobod neki?
Zlatan, figyelj!
Nekünk nem lehet kutyánk, mert anyu allergiás rá.
Tudom.
Aput el fogják égetni.
Betolják egy nagy kemencébe.
- Van kedved hintázni? - Aha.
Igen? Sejtettem.
Tudtad, hogy az anyukád régen imádott hintázni?
- Szia! - Szia!
Magasabbra!
Látod, milyen magasan vagyok?
Repülök!
Nagyon ügyesen megszervezted a tort, Sara.
Igyekeztem.
Ne!
Elliot!
Úgy tudtam!
- Fáj! - Gyere!
Nincs semmi baj. Maradj így! Ne döntsd előre a fejedet!
- Ne haragudj Olle miatt! - Elliot.
Elliot. Persze.
Nem láttam, hogy nem kapaszkodik, és…
De azért jól van?
Most halt meg az apja, szóval nem, nincs jól.
- Egek! Bocsáss meg! - Semmi baj.
- Kitartást nektek! - Köszi!
Szia!
- Honnan tudtál Daniélről? - Helene telefonált…
- Helen. - Helen.
- Bocsáss meg! - Semmi baj.
- Őszinte részvétem! - Köszönöm.
Helen felhívta apát.
Épp látogatóban voltam nála az idősotthonban.
- Ő is el akart jönni. - Most már elmehetsz.
Egy fogacska, két fogacska Mind megmossuk alaposan
Egy fogacska, két…
- Papa! - Igen?
- Láttad azt a kutyát? - Igen. Hogy is hívták?
- Úgy, hogy Sátán. - Az Zlatan.
Olyan sárgás színű volt, mint az arany.
Az egyszer biztos. Oké.
Egy fogacska, két fogacska…
Már értem, miért szakítottad meg vele a kapcsolatot.
Lindával.
De muszáj voltam felhívni az apádat. Elvégre egy család vagyunk.
Ilyen nehéz időkben fontos a család támogatása.
Úgy gondolom, hogy nem ártana, ha ideköltöznék.
Egyedül nem tudsz gondoskodni Elliotról.
És hamarosan jön a pici is.
Kiveszek egy kis szabadságot a klinikán,
hogy minél többet lehessek veletek.
Boldogulok.
Sara, megértem, hogy nagyon szomorú vagy.
Én is szomorú vagyok.
Mindkettőnket nagy veszteség ért.
De én a gyermekemet vesztettem el.
A fiamat.
Most lefekszem. Elliotnak korán kell kelnie, szóval…
Hívok egy taxit.
José, hívok egy taxit!
Helen! Nem kell mosolyognod. Anélkül is felismer.
Ha jó a kedved, üsd a tenyered !
- Egész finom. - Ízlik?
- Aha. Jobb, mint a bolti. - „Bolti”? Nem szoktál sütni?
Nem volt, aki megtanítson sütni.
Kuss legyen már, az istenit neki!
Minden hétfőn, minden szerdán, minden kurva nap, három órán keresztül.
Tapsi-tapsi!
A temetés után elmentem Picúrhoz.
Csináltam pár képet.
Az a kert.
Az pedig a fia, Elliot.
Máskor is mész majd hozzá?
Nahát! Jasse hív.
Várj, ne… Apa!
Azt ne mondd, hogy még mindig vele jársz!
Add már ide! Na!
Halló?
- Szia! Most nem tudok beszélni, éppen… - Linda, a francba már!
Te kibaszott, arrogáns óriáscsecsemő!
Nem, épp a metrón vagyok. Csak egy zakkant finn vénember üvöltözik.
- Neked van a legkisebb pöcsöd a világon! - Hogyan?
Igen, nagyon gáz a pasas.
Figyelj, hamarosan hazaérek, szóval most… Majd találkozunk. Oké. Puszi!
Apa!
Azon stresszeltem, hogy: „Úristen, nem áll összevissza a hajam?
Nincs rossz leheletem? Nem izzadtam le?” Aztán arra gondoltam…
Haza akarok menni.
Most már ez az otthonod, apa. Nem emlékszel?
A franc se akar itt élni.
Anyu!
- Elliot! - Anyu!
Elliot?
Itt van anyu. Mi történt?
Azt álmodtam, hogy apu eltemetett téged a kertben.
Jaj, édesem!
Senki sem temetett el. Itt vagyok.
Feküdj vissza!
Énekelek neked valamit, oké?
Mondd, mondd, mondd, kis manócskám !
Mily messziről…
Ki kopogott?
Nem tudom.
Majd holnap visszajön.
Jöttél hozzám ?
Erdőn-mezőn, árkon-bokron
Átszeltem a nagyvilágot
Szia!
- Mit keresel itt? - Kopogtam, de nem nyitottál ajtót, és…
Csak be akartam köszönni, és érdekelt, hogy Elliot jobban van-e, és…
Tudod te, hány óra van?
- Fél kilenc. - Elliot már alszik!
- Ilyen korán? - Még csak ötéves! Már fél 8-kor alszik.
Bemehetek?
A kutyát ne! Tudod, hogy allergiás vagyok rá.
- Azt csak anya találta ki. - Mi?
- Hazudott neked. - Mi?
Ne! Zlatan! Állj meg!
Anya megesketett, hogy soha ne mondjam el neked.
Tartanom kellett a számat.
Zlatan!
- Köszi. Te nem iszol? - Nem.
- Persze, neked nem szabad. - Nem, bizony.
- Mikor jön a pici? - Négy hét múlva.
Hát, nekem nincs saját gyerekem, de itt van nekem Zlatan.
Zlatan egy igazi kis bajkeverő. Folyton rosszalkodik.
Nem ülsz le?
Hihetetlen, hogy anya hazudott az allergiámról.
Mindig is akartam egy kutyát.
Hát, anya valószínűleg nem akart kutyát.
- Jellemző. Mindig mindent elmismásolt. - Volt neki elég baja.
A hűtlen férjére gondolsz, aki piákat dugdosott el az egész házban?
- Egyébként hogy vagy? Mi van veled? - Most szórakozol?
- Nem. Ezer éve nem találkoztunk. - Anya temetésén találkoztunk.
Figyelj, én meg akartalak látogatni,
de azt hittem, hogy soha többé nem akarsz látni engem.
Ezt honnan vetted?
Magad mondtad, hogy: „Soha többé nem akarlak látni.”
Az egy húzós nap volt.
- És a kutyád megharapta a lelkészt. - Az nem Zlatan volt.
Az az első Zlatanom volt. Egy másik… Vagyis… Szóval az a másik Zlatan…
Jobb, ha most elmész.
Jól van.
Figyelj, én…
Nagyon sajnálom, hogy csak így beállítottam.
De van még valami.
Apáról van szó.
Nincs valami jól. Kezd kihagyni az emlékezete.
De néha még tiszta a tudata, és arra gondoltam, hogy meglátogathatnád…
Gyere!
Aludhatsz a kanapén, hogy ne kelljen felébreszteni.
Hol van Elliot?
Fél kilenc van. Indulnunk kell.
Már elment.
Tessék?
Hamarabb mentünk. Nagyon szeretett volna Lindával és a kutyájával menni.
Lindával?
Lindával ment az oviba?
Aha. Így alakult.
De úgy volt, hogy ma én viszem.
Igaz.
Annyira csodálatos, hogy együtt lehetünk! Szükségünk van egymásra.
- Igen. Mindenképpen. - Nézd csak! Ott a gonosz sárkány.
- Igen. Igen, csodálatos. - Ő nem gonosz. Ő egy kedves sárkány.
Igen, mindennap itt leszünk.
- A Red nevű szörny a gonosz. - Persze. Nagyon szomorú.
Nem, nem hagyjuk magukra őket.
- Majd mindjárt megérted, papa. - Igen, úgy van.
Igen. Visszahívhatom később?
Nem abban egyeztünk meg, hogy szerdánként én viszem az oviba?
- De igen. - Elliot nem is ismeri Lindát.
Miért bíztad rá egy vadidegenre, aki…
Linda nem egy vadidegen. Ő a nővérem.
De Elliot még sose találkozott vele.
És te is megszakítottad vele a kapcsolatot.
Persze tudom, hogy a testvéri kapcsolatok néha nagyon bonyolultak.
- Pszichológusként gyakran látok ilyet. - Linda tegnap este nálunk aludt.
És Elliot imádja a kutyáját.
Elliotnak nem hiányzik egy olyan ember, aki kedve szerint jön-megy.
Stabilitásra és biztonságra van szüksége.
Most vesztette el az apját. Ez óriási szorongást okoz egy gyereknek.
Te pedig gyászolsz, és egyedül nem bírsz mindennel.
Egy hónap múlva meg még jön a pici is.
Elliotról is alig tudsz gondoskodni.
Mit mondtál?
Azt mondtad, nem tudok gondoskodni Elliotról?
Beszéltek ti egyáltalán Daniélről?
Nem.
Meghalt a fiam, és csak a hamvait temethetem el.
Ő akarta, hogy hamvasztás legyen. És azt mondtad, megelégszel egy sírkővel.
De én nem egy marék hamut akarok eltemetni.
Pedig már csak az maradt belőle.
Miért vagy ilyen dühös?
Gyászolsz te egyáltalán?
Talán Elliotnak pont arra lenne szüksége. Látni, hogy az anyja szomorú.
Figyelj, én…
Azért vagyok itt, mert az anyósom fejéhez vágtam egy mobilt.
És megsérült?
Két öltéssel megúszta. Azt mondta, hogy dühös vagyok.
- És hogy nem jól gyászolok. - A gyásznak sokféle formája lehet.
Szerintem ebben itt mind egyetérthetünk.
- Ugye? - Igen.
A gyász a szeretet hontalan formája.
Nem értem, miért kell itt ülnünk, és erről beszélgetnünk.
Mindegy, mit teszünk, ők már nincsenek többé.
Nem fognak ettől hirtelen feltámadni. Ennek semmi értelme.
Én négy évig voltam együtt Rickarddal. Azok voltak az életem legboldogabb évei.
Folyton együtt voltunk, mindent együtt csináltunk.
Aztán amikor felhívtak, és közölték, hogy meghalt,
kis híján összeestem.
Minden meghívást elutasítottam,
minden hétvégét egyedül töltöttem, még a karácsonyt is.
Majd egy nap az öcsém felbukkant a kertemben.
Megkértem, hogy menjen el, de nem tágított.
Üvöltöztem vele, hogy menjen a pokolba.
Akkor aztán elment. És azóta se láttam viszont.
Nem tudom, ezt miért mondtam el, de…
Úgyis elkaplak!
Hozd vissza! Menj érte! Add ide!
Holnap is találkozunk? És azután is?
És azután, meg azután, meg azután is…
- Csak ha anya is megengedi. - Linda!
- Sajnálom. - Mit?
Azt hittem, valami rosszat csináltam.
Nem szeretnél hozzánk költözni?
Segíthetnél egy kicsit, mielőtt…
És akár azután is. De csak ha szeretnél.
Szóval arra kérsz, hogy egy darabig éljek veletek?
Aha.
Velem és Elliottal.
Meg persze a picivel.
És Zlatannal.
Aha.
Majd mindennap felhívlak.
- Most ne érj hozzám! - Oké.
Gyere, Zlatan!
Szia!
Linda! Linda, ne segítsek?
Megoldom, köszi.
- Gyere! - Csörög a telefonom.
Halló? Nem, épp most megy el.
Kedves tőled, hogy megkérdezed, hogy vagyok.
Annyira, de annyira sokat dolgoztam azon, hogy szép életünk legyen.
De úgy érzem, hogy ő nem fektet annyit a kapcsolatunkba, mint én.
És ez annyira fáj! Pedig úgy szeretem őt!
A víz a legjobb szomjoltó.
Nagyon finomat főztél.
- Rendeltem. - Ennek kaka íze van.
- Elliot! - Legalább nem azt mondta, hogy: „szar”.
Linda! Te mivel foglalkozol?
Nyertem a lottón.
- Hogy? - Mi van?
Két éve. 548 000 koronát nyertem.
Akkor kényelmesen éldegélsz, ugye?
Aha.
De csak dolgoztál azelőtt valahol, nem?
De igen, egy nyugdíjasotthonban.
És tartod még a kapcsolatot az apáddal?
Igen.
De csak hébe-hóba látogatom meg. Nincs valami jó állapotban.
- Mert elitta az eszét. - Kicsoda?
- A másik papád. - Van egy másik papám?
Nincs.
- Ez nagyon finom! - Hogyan itta el az eszét?
- Alkohollal, szívem. - Helen!
Hatalmas hibát követsz el, Sara.
Most már velünk él.
Add csak ide! Én tudom, hol a helye.
Anya, miért nem találkoztam még sose a másik papámmal?
Mert ő nem akar velem találkozni.
Amikor annyi idős voltam, mint te, folyton a hintán ültem, és őt vártam.
De soha nem jött el.
Szeretnék találkozni vele.
Halihó!
Képtelen vagyok rá.
Hogy Elliot gyermekkorát boldoggá tegyem.
Mert egyszerre kell anyának és apának is lennem.
És hamarosan…
két gyerek boldogságáról kell gondoskodnom.
Nem fog menni.
Gyere!
Jól van, gyere!
Daniél ingje van rajtad.
Bocsi.
- Az összes ruhám… - Nem baj.
…piszkos.
Mondd, mondd, mondd, kis manócskám !
Mily messziről jöttél hozzám ?
Bokron
Átszeltem a nagy…
Zlatan is meg fog halni?
- Igen. - És te is meghalsz?
De majd csak úgy száz év múlva.
- És Zlatan is sokáig él majd? - Aha. Jó sokáig.
Bírlak téged, Linda bácsi.
Én is bírlak téged.
- Ez új gyógyszer? - Van már három óra?
Háromnegyed három van. Ez új gyógyszer?
Háromkor kávét és sütit szolgálnak fel az ebédlőben.
De mi nem szoktunk lemenni. Épp ezért hoztam ezt a boltból.
De még nincs három óra.
Nincs.
- Miért mosolyogsz? - Miért tettél epret a teába?
Mert finom.
Tudom, hogy haragszik rám.
A húgod.
- Tényleg finom eperrel. - Micsoda?
Dehogy finom!
Mama!
Szia, kincsem!
Szervusz!
- Szia! - Szia!
Szia!
Itt van apu?
Igen, itt vannak apu hamvai.
„A világ legjobb apukája, Sara férje és szeretett fiunk.”
Ebben állapodtunk meg, nem?
De igen, Helen. Nagyon szép lett.
- Most én jövök? - Igen.
Hoztam neked egy lámpát, hogy ne félj a sötétben.
Ez pedig egy rajz rólad, rólam, anyuról,
Linda bácsiról és Zlatanról.
És mamáról és papáról.
És hoztam egy banánt is, ha megéheznél.
Ötvenegy, hét, nyolc…
Mintha Helen azon versenyezne, hogy ki gyászol jobban.
…száz, hét…
- Az összesen… - Egy meg egy meg egy.
Az pontosan annyi, mint három láb.
Linda! Már vagy ezerszer hívtalak.
Elhagytam a kulcsomat.
Ő itt Jasse.
Ő pedig Sara, a húgom.
Szia!
Honnan is…
- Nem is meséltél rólam? - Dehogynem.
Jasse nálam lakik.
- Ő a pasim. - Már négy éve együtt vagyunk.
Igen.
Leszámítva azt, amikor összejöttél azzal a jógás lánnyal.
Mentálisan akkor is veled voltam.
Igaz.
Ha fizikailag együtt vagy valakivel, mentálisan lehetsz valaki mással is.
Valóban?
- Igen. - Nekem sem volt könnyű.
Linda! Mikor jössz haza?
Nem jó nekem egyedül.
Hány éves is vagy?
Két hét múlva leszek 39.
Két hét múlva.
Vidd csak el az én kulcsomat! Tessék!
- Pénzt is kérsz? - Még pénzt is adsz neki?
- Tudsz kölcsönadni 2000-et? - Persze.
Épp most indul egy tanfolyam.
Olyanoknak, akik szerelmi bánatban szenvednek.
- A neve Sebesült Harcosok. - „Sebesült Harcosok”?
- Sara! - Mi az?
Oké.
Istenem, mennyi negatív energia!
- Most halt meg a férje. - Attól még lehetne barátságosabb.
Hiányzol.
Te is nekem.
Mikor jössz haza?
Amint megszületik a baba.
Kinek írsz?
Csak Jassénak.
Nagyon szereti az orális szexet.
Mármint csinálni.
Azt hiszem, valami tanfolyamon tanulta.
Ott fekszik, és amikor végzett, így felnéz.
Mintha azt várná, hogy dicsérjem meg. Úgy néz rám, mint valami…
Mint egy kutya, amikor a jutifalatot várja.
Igazából Jasse egy nagyon kedves és figyelmes srác.
Szerintem ma…
Egyszerűen csak rossz napja volt. Tudod, ő…
Ő egy rendes srác.
Miért csinálod ezt mindig?
Miért mentegetőzöl mások helyett?
Nem mindenki rendes, és nem baj, ha valakit nem kedvelsz.
- De én tényleg kedvelem őt. - Dehogyis. Csak áltatod magad.
De hát te is bírod az embereket.
Például bírod… Vagyis imádod Elliotot.
Az teljesen más. Ő a fiam.
- Te akkor is szeretsz valakit, ha utálod. - Oké, akkor…
Daniél?
Daniélt is szeretted.
Tudod, Elliot egy nem tervezett baba volt.
És Daniél
nem is akart gyereket. Legalábbis akkor még nem.
Tudod, mit mondott, amikor közöltem, hogy terhes vagyok?
„Ez a legrosszabb hír, amit életemben hallottam.”
És bár megbánta, hogy ezt mondta…
mégis olyan életünk volt egymás mellett, amilyet egyikünk sem akart.
- Megértem, hogy haragszol. - Tessék?
Megértem, hogy haragszol rám.
De most itt vagyok, és segíteni akarok neked.
Elliottal kapcsolatban is, meg amiben csak tudok, de…
Segíteni akarok neked, de most már igazán megbocsáthatnál.
- Hékás! - A nővérem vagy.
De attól még nem üthetsz meg!
Na!
Ez fájt! Akkor te se üthetsz meg engem!
Ne csináld! Elég legyen!
- Fejezd be! - Nem, te fejezd be!
Elég!
Hagyd abba!
Velünk maradhattál volna a válás után, de te másképp döntöttél.
Inkább apához költöztél.
Te már elég idős voltál, hogy válassz,
de én még csak tízéves voltam, és rohadtul hiányoztál!
Nélkülem teljesen magára maradt volna.
Hát aztán? Felnőtt ember volt, és amúgy is magasról szart mindenre!
És egyébként is az egész az ő hibája volt!
Fogd már fel végre, hogy az emberek néha egyszerűen csak seggfejek,
és igenis ott kell hagyni őket!
De ne most kezdd el!
Tessék!
Apánál volt, de úgy gondoltam, hogy nálad jobb helyen lenne.
Igenis fontos vagy neki, Sara.
Szerintem látogasd meg, mielőtt még túl késő!
Ígérem, hogy számíthatsz rám, Picúr.
Sara!
Jó éjt!
Látszik, hogy ez egy robot akar lenni?
Persze.
Elfelejtettem, hogy ma lesz az ovis halloween.
Ha akarod, én elvihetem az oviba.
Nem szükséges.
Azt viszont meg akartam kérdezni, hogy haza tudnád-e hozni délután?
El kell mennem a szülésznőhöz, és kettőkor zár az óvoda.
El is vihetem, és haza is hozhatom.
Oké.
Vagy oda is telefonálhatok, hogy megbetegedett.
- Kész vagyok! - Nahát!
Szuperül nézel ki! De kinek…
Linda bácsinak öltöztem.
- Nekem is van bajszom? - Aha!
Csokit vagy csalok!
- Nincs nálam csoki. - Akkor csalok!
- Ne! - De igen!
- Ne! - De!
Hékás!
Te rosszcsont! Te kis csirkefogó!
- Szia, édesem! - Szia!
Szia!
- Tudod, vannak azok a teknősök. - Igen?
A valóságban lassúak, de a filmben nagyon gyorsak.
- Mármint ilyen gyorsak? - Nem, ilyen gyorsak!
Ezt elteszem az útból.
Akkor lássuk!
Volna szíves lefeküdni?
Rendben.
- Kényelmesen fekszik? - Igen.
Lássuk, hogy van a pici!
Vagyis a kislány.
- Ugye tudja, hogy kislány lesz? - Igen.
- Oké. Felhúzná a felsőjét? - Persze.
Ezt is levesszük.
Megkeresem a kis fejét. Nagy levegő!
És kifúj!
Fújja ki!
Igen, meg is van. Oké.
Lássuk, megtaláljuk-e a szívét!
Ez egy kicsit hideg lesz.
Nézzük csak!
Egy kicsit keresni kell.
Megvan. Itt is van.
Hallja?
A hangja alapján makkegészséges.
Oké.
Tessék!
Bocsáss meg!
Elfelejtettem, hogy odabent vagy.
Bocsáss meg!
Hahó!
Szia!
Hol van Linda?
Eltűnt.
Szia, kicsim!
Szia!
Nem jött értem.
Mi történt? Hol van Linda?
Elliot, kincsem! Megyek, beszélek anyuval. Mindjárt jövök.
- Én nem hagylak magadra. - Oké.
Gyere!
Linda nem ment el érte. Elliot azt hitte, hogy meghalt.
Az óvodából nem tudtak elérni téged, ezért engem hívtak.
Előre megmondtam, hogy Linda felelőtlen és megbízhatatlan.
Már egy órája vigasztalom szegényt.
Az ilyen események mély nyomot hagynak. Pszichológusként gyakran tapasztalom ezt.
Halihó!
Próbáltalak hívni. Miért nem vetted fel?
Hol voltál?
Sajnálom. Apánál voltam.
Csak gyorsan be akartam nézni hozzá, de mire odaértem, eltűnt.
Mindenhol őt kajtattuk.
És nagyon meg voltam ijedve, hogy valami baja esett,
kibotorkált egy kocsi elé, vagy ilyesmi.
De aztán megtaláltuk. Semmi baja, és minden rendben van.
Elliot azt hitte, hogy meghaltál.
Hát, élek.
Megyek, beszélek vele.
Csak elmondom neki, hogy nem haltam meg.
Menj el! Helen jól mondta. Ez hatalmas hiba volt.
Picúr, Elliot nem élhet úgy,
hogy ha valaki öt percet késik, egyből azt hiszi, hogy meghalt.
Pedig az élet ilyen. Az emberek meghalnak.
Mindenki elhagy. Nem bízhatsz senkiben!
Mindenki cserben hagy, és mindent magadnak kell csinálnod!
Megígérted, hogy itt leszel velem és Elliottal!
Megígérted, és mégis őt választottad! Megint őt választottad helyettem!
Mondd, mondd, mondd, kis manócskám !
Mily messziről jöttél hozzám ?
Erdőn-mezőn, árkon-bokron
Átszeltem a nagyvilágot
Anyu! Hol van Linda bácsi?
Otthon alszik a saját ágyában.
- Zlatannal? - Zlatannal.
- Lemossuk a bajszod? - Ne!
Nem kéne így aludnod.
Hiányzik Linda bácsi.
Egyenesen tartsd!
Ne lógjon a karod!
Egyenesen!
Zlatan!
Halló?
Szia! Helen García vagyok. Beszéltél Sarával? Tudod, hol van?
- Nem, gőzöm sincs, hol van. - Nincs ötleted, hogy hol lehet?
- Azóta nem beszéltünk, hogy… - Hagyjuk!
- Oké. - Szia!
Oké. Viszhall!
- Mit keresel itt? - Csak sétáltunk egyet.
Sara tegnap éjjel elkezdett vajúdni. Reggel pedig egyből ment a szülésznőhöz.
- Már négy centire kitágult. - Oké.
Be is fektették.
De most hívtak a kórházból, hogy Sarának nyoma veszett.
Észre kellett volna vennem, hogy nincs jól.
Hiszen ez a kibaszott munkám, a rohadt életbe!
Kocsiba ülök, és megkeresem.
Hol a francban van a kocsikulcs?
Tessék!
Zlatan talán meg tudja találni. Keresd meg, Zlatan! Zlatan, szimat!
- Na? Hol van Sara? Zlatan! - Akkor jössz, vagy sem?
Persze, megyek.
- Vissza tudnád fogni? - Zlatan, nyugodj meg!
Nyugi! Fekszik!
Igazán megnevelhetnéd!
Sajnálom.
Folyton csak Elliot jár a fejemben.
- Tudom, hogy nem vagyok valami jó nővér. - Dehogyisnem.
Én vagyok az idősebb, nekem kéne vigyáznom Sarára,
de gőzöm sincs, hogyan csináljam.
De Picúr tudja. Ő mindig is tudta, hogy mit kell tenni. Mindig.
A pszichológusom azt mondta, nem voltam valami segítőkész,
amikor próbáltatok kibékülni a húgoddal.
És hogy egy kicsit ellenségesen viselkedtem.
- Maga pszichológushoz jár? - Igen.
- De hát maga is pszichológus. - Igen. De attól még emberből vagyok.
- Értem. - Ez is része a munkámnak.
Tudod, amikor lelki válságba kerülünk, olyan helyekbe és emberekbe kapaszkodunk,
akik biztonságérzetet adnak.
És Sara beléd kapaszkodik.
Annak ellenére, hogy évek óta nem beszéltetek.
Ez a Sara…
Sara!
- Helen! - Sara!
Helen! Azt hiszem, tudom, hogy hol lehet.
Itt jobbra!
Miért pont ide jött volna?
- Kis korunkban sokat játszottunk itt. - Atyaég!
Várj, Zlatan!
- Biztos? - Nézzük meg! Jöjjön!
- Hála az égnek! - Tessék!
Megfogjam?
Sara!
Hintázgatsz?
Akartam, de nem tudok.
Gyere, menjünk vissza a kórházba!
Nem akarok.
De hát…
De hát mindjárt szülsz.
Mindjárt megszületik a kislányod.
Azt álmodtam, hogy megszültem Daniélt.
És ha úgy fog kinézni, mint ő?
Az újszülöttek úgy néznek ki, mint a főtt krumpli.
És ha…
És ha olyan lesz, mint ő?
Ha ugyanúgy beszél és viselkedik, és ugyanazt mondja majd, amit ő?
Ha olyan lesz, mint ő…
Azt nem bírnám elviselni.
De mi sem hasonlítunk a szüleinkre.
- De igen. - Dehogyis. Nem vagy olyan, mint anya.
Nem is anyára gondoltam.
Olyan vagyok, mint apa!
- Pont olyan vagyok, mint ő! - Mennünk kéne, Sara.
Olyan vagyok, mint apa.
Ugyanolyan önző vagyok, mint ő.
Ugyanolyan türelmetlen és megkeseredett.
De ugyanolyan kedves és vicces is vagy, mint apa.
Mindenkit eltaszítok magamtól, pont úgy, mint apa.
És most egyedül vagyok, pont, mint ő.
De én nem vagyok olyan, mint anya, ugye?
Te mindenkivel kedves vagy.
Bizonytalan vagy, és konfliktuskerülő.
És olyan pasival jársz, aki szarba se néz téged.
Cseppet se hasonlítasz anyára.
Értem én.
Olyan vagyok, mint anya.
De szerettem anyát.
Én is szerettem őt.
És hiányzik nekem.
Nekem is.
Hékás! Oké.
Semmi baj.
Jól van.
Nyomjon!
Már csak három összehúzódás, és kint van.
- Remekül csinálod. - Valami nem stimmel. Érzem.
Jól csinálja, Sara. Már érzem a fejét. Nemsokára kint van.
- Műtő! - Máris odaszólok.
Nem úgy ver a baba szíve, ahogyan kéne. Azonnal világra kell segítenünk.
Oké, mehetünk.
Irány a műtő!
Siessünk!
Sonja!
- Nem ül le, Helen? - Nem.
Egy kissé ideges vagyok.
Én félek.
Én is.
Azt hittem, már túl vagyok a legnagyobb megpróbáltatáson.
Daniél halálával.
De tévedtem.
Mama!
Elliot! Szia!
Elvitték sürgősségi császármetszésre.
Most már bemehetnek hozzájuk. Találkozhatsz a kishúgoddal.
Gyere!
Gyere, Linda!
Atyaég!
Istenem, de gyönyörű vagy!
Szia, kishúgom!
Egy, kettő, három, négy, öt, hat,
nyolc, kilenc, hét.
Hat. Hat!
Szeretnéd megfogni?
Szabad?
Szép lassan!
Szia, édesem!
- Hiányoztál. - Te is nekem.
- Gyönyörű kislány. - Igen.
Köszönöm.
Valamit el kell intéznem.
Anyu?
Halihó!
Linda?
Mi folyik itt?
Nem lehetsz együtt valakivel fizikailag, közben meg valaki mással mentálisan.
Ezt hogy érted?
Nem lehetsz együtt valakivel fizikailag, közben meg valaki mással mentálisan.
Vidd el!
Szeretlek.
- Ez rosszulesik. - Most hozzád érek.
- De hát Linda… - Szia!
Szia!
Tudom, hogy most nagyon dühös leszel,
de azt is tudom, hogy később majd hálás leszel érte.
- Jó, talán mégse leszel hálás érte, de… - Miről beszélsz?
Ma viszonylag jól van.
Ő a kislányod?
Igen.
- Szia, kicsi Sara! - A neve Saga.
Csak vicceltem.
Tudom.
A lányod…
Hasonlít rád, Picúr.
Tessék, apa!
Lefényképeztem neked.
Nem eszünk pizzát?
Nem kéne inkább…
pihennetek?
Jó ötlet. Ezt itt hagyom.
Köszönöm.
És sajnálom.
Menjünk!
Linda!
Mindjárt jövök, apa.
- Nem szeretnél hazaköltözni? - Haza?
Ide, hozzánk.
- Tényleg hasonlít rád. - Dehogy hasonlít.
Úgy néz ki, mint a főtt krumpli.
A feliratot fordította: Vécsey Ádám