Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Конкурсът "Кралица Елизабет" е сред най-престижните събития,
свързани с класическа музика, на света.
Победителят може да си осигури кариера за цял живот.
П А Р А К Л И С Ъ Т
Джени...
Не съм изтръпвала така,
откакто слушах Марта Аргерич във "Фишър Хол" през 1998 г.
Готова си.
Напълно готова си за това.
Вълнуваш ли се, че пак ще отидеш в Белгия?
Не знам. Не си спомням много за предишното отиване.
Предполагам, че това е нормално. Тогава си била дете, нали?
Да.
Джен?
Защо се прибираш рано? Случило ли се е нещо?
Не. - Как мина?
Добре. - Добре? Само добре?
Мина много добре, мамо. Много добре.
Тази не е съвсем завършена.
Виждам.
Колко пуловера да ти приготвя?
Аз щях да си оправя багажа.
Ще ги опаковам всичките. Не искам да ти е студено.
Още мисля, че трябва да дойда с теб. - Мамо...
Няма страшно. Нали говори с домакините?
Те не знаят от какво се нуждаеш.
Твоят талант е дар за света. Трябва да бъде защитен.
И не искам...
Не искам да те подлагам на стрес, миличка.
Просто се тревожа, това е. Нормално е.
Ще ти липсвам ли?
Кажи ми, че ще ти липсвам. - Ще ми липсваш.
Ти много ще ми липсваш.
Но ще го преживея, защото знам, че ще ме накараш да се гордея с теб.
Да влизаме.
Трапезарията. Кухнята. Басейнът.
Това е пианото на сина ни.
Беше талантлив пианист, но се появи проблем с китката му.
Хроничен тендинит.
Или хроничен мързел. - Да.
Прекрасно.
Още не съм приключила.
Спокойно. Нали ти казах?
Аз съм твоя майка.
Можеш да ми вярваш, нали? Е?
Остани във ваната.
Уважаемо жури, следващият полуфиналист е номер 24 -
Дженифър Рохиерс.
Джен? - Мамо, стигнах до Параклиса.
Това няма да те зарадва,
но си освободих няколко дни, за да отида в Брюксел.
Знам, че те изнервям, но няма да ме усетиш.
Искам да те гледам как свириш през най-важния ден от живота си.
Какво ще кажеш?
Добре, разбрах.
Ще остана тук.
Не трябва да поемаме рискове на този етап от конкурса.
Съжалявам, мамо.
Добре дошли в Параклиса.
Г-жо Янсенс, благодаря,
че приютихте Дженифър за три седмици.
Сега ще я поемем ние. Време е да се сбогувате.
Какво? Сега ли? - Боя се, че не може да влезете.
Добре. Явно не може да вляза, затова...
Трябва да се сбогуваме тук.
Напомням ти, че 12-имата финалисти в Параклиса
трябва да бъдат напълно изолирани.
Без телевизия, радио, компютър, посещения, телефони, писма.
Разбираш ли? - Да.
Добре, носиш ли радио? - Не.
Лаптоп? Смартфон?
Смартфон. - Ще ми го дадеш ли?
Благодаря. Спокойно. Ще си го получиш след състезанието.
Ето го. Прочутият наложен концерт.
Както знаеш, имаш седем дни да го изучиш.
На финала ще трябва да изсвириш него и концерт по твой избор.
Номер 2 на Рахманинов, нали? - Да.
Съжалявам, но трябва да го отвориш в апартамента си.
Добре. - Сега ще те разведа наоколо.
Не е толкова зле, колкото се говори.
Това е общото пространство.
Тук ти и другите можете да си почивате.
Да говорите за музика, да играете шах, да четете.
Харесва ли ти?
Да. - Искам да запомниш нещо.
За нас всеки един от вас е победител.
А тук е най-важната стая в Параклиса.
Закуска - в 7 ч., обяд - в 13 ч., вечеря - в 20 ч.
След около два часа. Аз вече умирам от глад.
Сега ще се видим с тази, която ще те глези седем дни.
Тук сме. Това е Хилде. Тя е фламандка.
Можете да си говорите зад гърба ми.
Тя е наша готвачка, надзирателка, довереница - всичко.
Какво има, Шопен? Внимание ли искаш?
Прекрасен е. Като малка имах черно коте.
Така ли? - Да. Минос.
Искаш ли да видиш апартамента си, или ще останеш при Шопен?
Опитваме се да изолираме стаите,
но чуваш, че е почти невъзможно да спрем звука.
Ти и г-н Назаренко дойдохте последни,
затова останаха само два апартамента.
Това е първият.
Харесва ли ти? - Да.
Значи това ще е твоят дом за следващите седем дни.
Ще се видим на вечеря.
Мамо! Тук са!
Внимавай. - Ще му намерим място, нали?
Какво става тук? Тя вече си има пиано.
Старото вече не е достатъчно добро.
Колко струваше това? - Тони...
Колко, Сара? - Тони, моля те...
Приеми го като... - Като какво?
Като спешен случай. - Какво?
Прослушване за "Джулиард". Тя има шанс да влезе.
Тя е на осем години, Сара! - Именно!
Не разбираш ли? - Хора, товарете го обратно.
Не можем да си позволим пианото. - Можем.
Разтоварвайте го.
Две години учих за конкурса, а ме карат да свиря това?
Затова е наложен концерт, Джерард.
Да, но пръстите ме болят от свирене, а главата ми...
Моля за внимание. Утре е ден за среща с пресата и...
Г-н Назаренко.
Най-сетне пристигна. Добре дошъл. - Съжалявам. Задръстване.
Седни. Ще кажа на Хилде да стопли нещо за теб.
Не, благодаря. Не съм гладен. Искам веднага да започна да работя.
Сигурен ли си? - Да.
Ще те изпратя до апартамента ти. - Благодаря.
Видяхте ли ръкавиците му? - Много е странен.
Преди шест дни лауреатите започнаха да пристигат
в музикалния параклис по двойки.
12-имата кандидати са били заедно само вчера и днес.
Утре двама кандидати ще излязат от Параклиса,
за да свирят на сцената в Центъра по изящни изкуства.
Били сте приета в "Джулиард" съвсем млада.
Майка ми реши, че ще стана прочута пианистка.
Ами вие? Обичате да свирите, нали?
Разбира се. Не мога да живея без пианото.
А защо избрахте Рахманинов?
Защото той е руснак. Русия ме кара да мисля за зима.
Значи обичате студа?
Не. Мразя студа.
Дами и господа,
нека ви покажа едно от най-важните неща за музикалното изпълнение.
Чувствата на музиканта трябва да са на много високо ниво.
Той не може да е в нормално, ежедневно състояние на ума.
Нека ви покажа.
Спри, спри. Спри!
Свириш помпозно. Музиката не трябва да е помпозна.
Музиката е щедра и безкористна.
Музиката е безкористност, достойнство, любов, нежност.
Всичко това трябва да бъде въплътено в музика!
Музиката не трябва да бъде помпозна! - Миличка, идвай. Отиваме в Мюнхен.
Какво? - Ще ти купим четка за зъби по пътя.
Урокът още не е приключил. - Напротив. Идвай, Дженифър.
Ела, миличка.
Ще се забавляваме, обещавам.
Не вярвам дъщеря ми да разбира какво значи "помпозно", господине.
Макар че прекара два часа с вас.
Да не си глътна езика?
Тя много ще се ядоса. - Миличка, не се плаши.
Не се плаши от никого.
Уплашените хора забравят да живеят.
Гледай.
Сега съм каубой.
Сега съм свободен. Хайде. Седни в скута ми.
Ще те науча да въртиш волана.
Дръж така. Добре.
Какво ще кажеш?
Да. Натисни това.
Хайде, конче! По-бързо! Твой ред е!
Здравей, Шопен.
Дженифър. - Здрасти.
Извинявай, ако съм те събудила. - Не. Не мога да спя.
Още ли се упражняваш? - Да.
3 ч. е. - Така ли?
Загубила съм представа за времето.
Убивате се от работа.
Какво е това? - Джин. Нали ти казах?
Пия малко, когато не мога да спя.
Връщам се в леглото. И ти трябва да поспиш.
Изглеждаш уморена.
Върни се при Хилде.
Катрин ни вика в общата стая.
Сега ли? - Да, сега. Случило се е нещо.
Този конкурс съществува от почти век.
За първи път се случва нещо такова.
Конкурсът би трябвало да събира хората
в здравословна състезателна среда.
Бих могла да раздухам това сериозно.
Но ако Дженифър е съгласна, в името на конкурса
аз съм готова да забравя този инцидент сега.
Дженифър?
Да.
Разбира се.
Добре тогава. Продължавайте с работата.
Защо ме погледна така?
Как?
Мислиш, че аз съм задраскал снимката.
Не ми пука. - Не бях аз.
Казвам ти, не бях аз.
Някой ти завижда за таланта. Но аз? Стига...
Не завиждам нито на теб, нито на никого.
Как върви наложеният концерт? - Добре.
Видя ли грешките в нотния текст?
Какво? - Малки грешки, но големи проблеми.
Например, има едно си, изписано като си бемол.
Видяла си го, нали? - Разбира се.
Сигурна ли си? Може да ти го покажа. - Няма нужда.
Добре. Само се опитвам да ти помогна.
Дженифър?
Нося ти нотните листове.
Намерих ги долу.
Добре ли си? Пребледняла си. - Добре съм.
Погледнах бележките ти. Някои от тях са страхотни.
Не трябва да ги гледаш! Мои са!
Извинявай. - Да... Моля те, махай се.
Не съм шпионирала. - Просто се махни, моля те!
Съжалявам. - Няма проблем. Трябва да работя.
Ето го.
Благодаря.
Изглеждаш като аристократ, отиващ на екзекуция.
Не забравяй поклона. Такъв е етикетът.
Няма да го забравя. - Поклонете се на краля на пианото.
Благодаря. Стига. Късмет. Довиждане.
Сигурно е страшно трудно да си първият.
Ще ми се да бях аз. Искам да се махна оттук.
Когато бях на седемнайсет, сънувах сън.
Голяма стара къща. Влизам вътре.
Виждам Рахманинов. Той ми казва:
"Евгений, трябва да свириш за мен".
Не ми се слуша. - Добре.
Свиря неговата "Баркарола", а той ми казва:
"Трябва да я изсвириш без педала".
Събудих се, спомних си какво ми каза той и си помислих:
"Ще я изсвиря с педал, защото всички я свирят така".
Дженифър.
Ти си експертът по Рахманинов. Със или без педал?
С педал. - Точно.
Но години по-късно намерих един рядък запис.
Рахманинов свири "Баркарола". Свири я без педал.
Измисляш ли си? - Не, казвам истината.
Значи си медиум. - Какво?
Като Розмари Браун. - Коя е Розмари Браун?
Никой ли не е чувал за нея? - Не.
Тя твърдеше, че мъртви композитори й диктуват.
Какво? - Добре...
Лист контролирал китките и пръстите й.
Шопен й казвал нотите и я насочвал към точните клавиши.
Шуберт се опитвал да й пее свои композиции.
А тези композиции добри ли са? - Така се говори.
А тя даже не е била музикант. - Какво?
Работила е в поща. Учила е пиано само три години.
Сега е мъртва. Може да те е обладала.
От такива истории настръхвам.
Знаете ли какво? Да видим дали ще се получи тук.
Трябва ни помощ, нали?
Фумио, Александра, дръпнете завесите.
Не трябва да го правим. - Напротив. Дами, моля ви.
Да се хванем за ръце. Хайде.
Отивам си в стаята. - Не, не, не може.
Всички трябва да сме тук, за да стане.
Не. Приятна вечер.
Сигурно нещо й тежи на съвестта. - Мисля, че я уплашихме.
Кой е там?
Задници! - Стига! Пошегувахме се!
Не искахме да те уплашим толкова.
Махайте се! - Добре де!
Кой е? - Румсървис.
Изпусна обяда.
Влез.
Хилде го стопли за теб. - Много мило от нейна страна.
И от твоя. - Исках да ти се извиня за вчера.
Не трябваше да гледам бележките ти.
Но пък трябва да кажа, че са страхотни.
Благодаря.
Съжалявам, че избухнах така. - Няма проблем.
Ами... Да ти е сладко.
Фумио довечера ще празнува рождения си ден в общата стая.
Не знаех. - Ще дойдеш ли?
Фумио ми каза, че ще се радва, ако дойдеш.
А и няма да отнеме много време. - Бях планирала да работя.
Понякога човек трябва да се отпусне, Дженифър.
Ще бъде забавно, обещавам.
Добре... Ще си помисля.
Добре. Хубаво.
Миличка?
Спиш ли?
Спри, спри!
Победата е моя! - Глупости. Моя е!
Сбогом, Джерард!
Липсваше ни на празника вчера.
Съжалявам. Главата ме болеше ужасно.
Няма проблем.
Рано се връщаш към работата, а?
Пропуснах десерта.
Искаш да се махнеш от загубеняците, а?
Защо все си такъв? - Какъв?
Държиш се, все едно мразиш всички. - Ти не искаш ли да спечелиш?
Искам, разбира се. - Това е война, Дженифър.
Бум, бум, бум! Всички умират!
Освен мен.
Не ме е страх от теб.
Дженифър, трябва да ти призная една тайна.
Вчера дойдох до вратата ти да слушам как работиш по ноктюрното.
Слушах...
Усещам, че ти е трудно. Знам какъв ти е проблемът.
Мога да ти помогна.
Ако искаш.
Ще ти покажа.
Какво правите?
Идваме тук всяка нощ.
Сигурна съм, че Хилде нарочно не затваря вратата.
Седни.
Притискат ни още. Винаги ни притискат още.
Може ли една?
Ето. Вземи цялата кутия.
Може ли?
Винаги се чувствам зле, когато чуя, че някой свири толкова хубаво.
Мислиш ли, че Назаренко е прав?
За какво?
Че ако човек не е най-добрият, изобщо не трябва да свири.
Мисля, че Назаренко говори пълни тъпотии.
Нарочно ни размътва главите. Готов е на всичко, за да победи.
Много е талантлив.
Чу ли го как свири Дворжак на полуфиналите?
Да.
Разплака ме.
Защо пушиш?
Защото искам. - Не е вярно.
Правиш се на нещо, което не си.
Не ме познаваш. - Страх те е, Дженифър.
Уплашена си до смърт.
Аз го усещам. Всички го усещаме.
Така ли мислиш за мен?
Майната ти. Майната ви на всичките!
Никога ли не спиш? - Упражнявам се.
5 ч. е. Утре е моето изпълнение! Нуждая се от сън!
Трябва да се упражнявам. Съжалявам. - Спри да свириш! Подлудяваш ме!
Имам работа! Не мога да спра! - Трябва да спреш.
Трябва да се упражнявам! Остави ме! - Не!
Трябва да спреш, чуваш ли? Спри! Спри, спри, спри!
Не мога да спра, мамка му!
Спрете се! Спрете! Какво става?
Тя трябва да спре да свири. Чувам я. Не мога да спя.
Трябва да се упражнявам.
Утре ще свиря на финалите. Тя нарочно ме изморява.
Какво? - Да! Почти на 30 г. съм!
Това е последният ми шанс! Моля те, кажи й да спре!
Иванка, няма правило срещу упражненията.
5 ч. е! - Сложи си тапи за уши.
Ако не можеш да понесеш стреса, нямаш място тук, ясно ли е?
С това се приключва.
Връщайте се в стаите си.
Веднага.
Ти си лош човек.
Здрасти. Как е болното ми ангелче?
Гърлото още ме боли. - Татко ти носи подарък.
Искаш ли да го видиш?
Защо вече си се върнал? Тони?
Шофирах цяла нощ. Бях се притеснил.
Остави я да спи. Тя трябва да се упражнява утре.
Твърде болна е, за да се упражнява. - Ще се справи.
Ела в леглото, Тони.
Какво искаш от нея?
- Да си лягаме.
Какво искаш от нея?
Смърдиш на алкохол. Ела в леглото.
Пусни ме.
Откажи се от скапаната си мечта.
Остави дъщеря ни на мира, чуваш ли?
Остави я на мира. - Отивай в леглото.
Всичко е наред.
Добре ли си? Искаш ли вода?
Миличката ми!
Ти си най-хубавото нещо, което ми се е случвало.
Един ден ще живееш в Америка.
Ще носиш най-хубавите рокли
и всички ще те обичат.
Но трябва да упорстваш.
Каквото и да стане, не се отказвай.
Леле, изглеждаш прекрасно.
Чувствам се грозна.
И уморена.
Никога няма да се върна тук. Никога.
Фумио, как мина репетицията? Още ли се тревожиш за диригента?
Той ми каза да свиря триолите в ритъм.
На мен ми каза същото.
Досега не съм свирила с толкова голям оркестър.
А ти? - Не.
А ти?
Не.
Прихващаш лош навик. - Спокойно. Ще пуша навън.
Не става дума за това. - А за какво?
Останахме само ние трите. Не е нужно да се правим на смели.
Нека се опитаме да си помогнем, да минем през това заедно.
Добре... - Добре какво?
Наложеният концерт. Не мога да го изсвиря както трябва.
Колкото и да се упражнявам.
Добре, слушай. Учителката ми все казва:
"Най-добре се упражняваш, като се концентрираш върху трудните части".
Това е по-добро от упражненията.
Добре, по-бързо. Хайде.
Още по-бързо. По-бързо.
Да! Така е добре!
Да, да, да! Точно така! Идеално!
Приятно е, нали? - Да.
Щастлива ли си?
Можеш ли да бъдеш щастлива? За първи път те виждам щастлива.
Съжалявам.
Просто съм се фокусирала...
Искам майка ми да се гордее с мен.
А баща ти?
Мразеше класическа музика. - Като моите родители.
Мисля, че заради това свирех - за да ги вбеся.
Но когато бях на тринайсет и изсвирих творба на Бетовен -
трийсет и първа соната, сто и десети опус...
Още си спомням как изсвирих първата страница.
Помислих си, че мелодията е красива. Изсвирих я много изразително.
Учителката ми ме спря и каза:
"Скъпо дете, тази творба не е красива.
Възвишена е".
Тя ме научи да стигам отвъд човешката изразителност.
Да търся почти...
Почти духовна чистота.
Сега търся това чувство всеки път, когато свиря.
Щях да те питам за играчката каубой.
Носи ми късмет.
Късмет.
Приятна вечер.
Вълнуваш ли се, че най-после репетираш с оркестъра?
Да.
Не слушай другите. Маестро Дю Велц е много мил.
Скъпата ни Дженифър иска оркестърът да започне много меко.
Това ще бъде най-трудното пианисимо за нас тази седмица.
И за теб.
Какво има?
Оркестърът е твърде шумен.
Свирила ли си тази творба с оркестър?
Знам я много добре. - Аз също.
Изпълнявал съм я още преди да се родиш.
Така няма да стане.
Ще се получи, ако свириш по-силно.
Точно до теб съм, а едва те чувам.
Защото оркестърът ме заглушава.
Искаш ли да си отидем?
Пречим ли ти?
Само кажи, и ще се махнем.
Спри!
Аз съм.
Дойдох, за да се сбогуваме.
Изглеждаш прекрасно. - Благодаря.
Надявам се да се справиш добре.
Ти си прекрасна пианистка.
Ти също.
Как мина репетицията? - Диригентът е отвратителен.
Знам, но не му позволявай да ти влезе под кожата.
Става ли? - Ще се опитам.
Ще се видим ли утре след изпитанието ти?
Добре...
Александра?
Ще ми липсваш тук.
Само още един ден. Ще се справиш.
Нали така? - Да.
Довиждане.
Това беше концерт номер 2 на Брамс, изпълнен от Александра Шпинлер.
Хайде, време е за баня.
Ела.
Време е за баня.
Аз съм твоя майка.
Можеш да ми вярваш, нали?
За бога.
Съжалявам.
Трябва да съобщя на Катрин.
Не. Недей. - Нямам избор. Трябва да знае.
Моля те. Ще ме дисквалифицират. - Може би така е по-добре.
Трябва да свиря. - Добре.
Няма да те оставя сама тази нощ. Ще спиш в леглото ми.
Аз ще спя на дивана.
Благодаря.
Добре, благодаря.
Желая ти късмет, Дженифър.
Надявам се да свириш добре тази вечер.
Надявам се диригентът да не съсипе изпълнението ти.
Защо го казваш?
Защото той е тъпанар. Уволних го.
Какво? - Да.
Ще дирижирам иззад пианото. Като Моцарт.
Не знаех, че можем да уволним диригента.
Говорих с директора. Казах: "Ще свиря без диригент".
А той каза: "Добре, рискът си е твой".
Защо не ни казаха? - Не знам.
Може би заради егото на диригента.
Той е просто скапаняк.
На живо сме след пет секунди. Пет, четири, три, две...
Добър вечер, драги зрители.
Това е последната вечер на конкурса "Кралица Елизабет".
Днес наши гости са Маделин Русо и Алберт ван дер Вилт.
Г-н Ван дер Вилт, вие сте печелили този конкурс.
Какви са спомените ви за него? - Беше физически изтощаващо.
Да свириш на пиано 12 часа дневно... Това влияе на нервната система.
Десет, девет, осем... - Време е.
... седем, шест, пет, четири, три, две, едно.
Ваши величества, дами и господа, добър вечер.
Добре дошли на последната вечер от "Кралица Елизабет".
Дами и господа, добър вечер. Добре дошли в "Бозар".
Всеки кандидат ще изсвири първо наложения концерт,
а след него - концерт по свой избор.
След малко ще чуем Дженифър Рохиерс.
Тя ще започне с "Ноктюрно на Скарбо" на Жорж ван Дам.
След това ще изсвири концерт за пиано номер 2 в до минор
на Сергей Рахманинов.
Дами и господа, Дженифър Рохиерс и диригент Александър дю Велц.
За щастие,
за съдиите е важен концертът по неин избор.
Надявам се да се справи по-добре с Рахманинов.
Чух, че е могла да свири неговия концерт на девет години.
А и тя каза, че има емоционална връзка с него.
Трябва да ви прекъсна, защото тя излезе на сцената.
Дами и господа, Дженифър Рохиерс
и концерт за пиано номер 2 на Сергей Рахманинов.
Прекрасно. Много добре.
Това беше напрегнато. Алберт, какво ще кажеш?
Ако съм свирил изключително добре,
винаги имам чувството, че не съм го направил сам.
Винаги съм изпълнен с благодарност към това, каквото и да е то,
което ме е подкрепило.
Сега преживях подобен момент.
Беше наистина...
... вълшебно.
Не можех да не дойда.
Джен, беше невероятна.
Хората станаха на крака. - Това нищо не значи.
Ставали са на крака и за други.
Той е много добър. - Но не колкото теб.
Не знам.
А аз знам, Джен. Ти си уникален талант.
Какво има?
Джен?
Знаела си. - Какво?
Знаела си, че той няма да оцелее.
Това беше злощастен инцидент.
Обичаше ли татко? - Спри.
Джен, спри. - Отговори ми!
Спри! - Отговори ми!
Махни се! - Хайде...
Махни се! - Джен, какво ти става?
Махни се, махни се, махни се!
Ваши величества, дами и господа,
за мен е удоволствие да ви посрещна във втората част от вечерта.
Финалната седмица ще завърши с Федир Назаренко.
Той ще започне с наложения концерт -
"Ноктюрно на Скарбо" на Жорж ван Дам.
Беше невероятна. - Благодаря.
... на Сергей Прокофиев.
Дами и господа, Федир Назаренко с диригент Александър дю Велц.
Дженифър.
Дженифър, къде отиваш? - Бил е Назаренко.
Какво? - Той е задраскал снимката ми.
Откъде знаеш? - Просто знам.
Отивам да се разходя. - Сега ли?
Ще се върна навреме за резултатите.
Искаш ли компания?
Спри да се тревожиш за мен.
С мен всичко ще е наред.
Просто трябва за малко да остана сама.
23,30 ч. е. Очакваме журито да се яви на сцената всеки момент.
Напрежението в залата е осезаемо.
Можете да си представите как се чувстват кандидатите.
Ваши величества,
дами и господа, за мен е чест да обявя
резултатите от конкурса "Кралица Елизабет".
Драги зрители, това са резултатите.
Победител в конкурса "Кралица Елизабет"
е Федир Назаренко.
Превод АЛЕКСАНДЪР МИШКОВ
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО