Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
CONCURSUL REGINA ELISABETA
E UNUL DIN CELE MAI PRESTIGIOASE CONCURSURI DE MUZICĂ CLASICĂ
CÂŞTIGĂTORUL POATE AVEA O CARIERĂ PE VIAŢĂ.
CAPELA
Jenny... Nu am mai simţit aşa ceva
de când am ascultat-o pe Martha Argerich la Fisher Hall, în 1998.
Eşti pregătită.
Eşti pregătită pentru asta.
Eşti încântată că te întorci în Belgia ?
Nu ştiu. Nu-mi amintesc prea multe despre perioada aia.
Cred că e normal. La urma urmei, erai doar un copil, nu-i aşa ?
Da.
Jen ?
Cum se face că ai ajuns mai devreme acasă ? S-a întâmplat ceva ?
Nu.
Cum a mers ?
- Bine. - Bine ? Doar atât ?
A mers foarte bine, mamă. Foarte bine.
Ăsta nu e terminat.
Văd asta.
Câte pulovere vrei să-ţi pun în bagaj ?
Aveam de gând să fac asta.
Le pun pe toate. Mereu spui că ţi-e frig.
- Tot cred că ar trebui să merg şi eu. - Mamă...
O să fiu bine. Ai vorbit cu familia gazdă, nu-i aşa ?
Ei nu te cunosc şi nu ştiu de ce ai nevoie.
Ai un talent unic. Un dar pentru lume. Şi lucrul ăsta ar trebui protejat.
N-aş vrea să...
Nu vreau să te stresez, scumpo.
Sunt îngrijorată, asta e tot. Este normal.
Îţi va fi dor de mine ?
- Fă-mi pe plac şi spune da. - Da.
O să-mi fie foarte dor de tine.
Dar suport lucrul ăsta, pentru că ştiu că mă vei face mândră.
Hai să intrăm !
Sala de mese. Bucătăria. Piscina.
Ăsta e pianul fiului nostru.
A fost un pianist talentat, dar a avut o problemă cu încheietura mâinii.
Tendinită cronică.
- Alţii i-ar putea spune "lene cronică". - Da.
Frumos !
N-am terminat.
Nu-ţi face griji. Ţi-am spus, nu-i aşa ?
Eu sunt mama ta.
Poţi să ai încredere în mine, nu-i aşa ? Atunci ?
Stai în cadă.
Stimaţi membri ai juriului,
următorul candidat pentru semifinală e numărul 24, Jennifer Rogiers.
- Jen ? - Bună, mamă. Am ajuns la Capelă.
N-o să-ţi placă să auzi asta,
dar mi-am luat câteva zile libere ca să merg la Bruxelles.
Ştiu că-ţi dau emoţii, dar nici nu vei şti că sunt acolo.
Vreau să te aud cântând în cea mai importantă zi din viaţa ta.
Ce spui ?
Bine, nu mai spune nimic.
Bine, atunci rămân aici.
Nu ne putem asuma niciun risc în această fază a competiţiei.
Îmi pare rău, mamă.
Bine aţi venit la Capelă !
Dnă Janssens, vă mulţumesc foarte mult
pentru că aţi avut grijă de Jennifer în ultimele trei săptămâni.
Acum ne ocupăm noi de ea. E timpul să vă luaţi rămas-bun.
- Acum ? - Da, mă tem că nu puteţi intra.
Bine...
Se pare că nu pot să intru, aşa că trebuie să ne luăm la revedere aici.
Trebuie să-ţi reamintesc
că izolarea celor 12 finalişti din Capelă trebuie să fie completă.
Deci fără televizor, radio, calculator, vizite, telefoane, scrisori sau mesaje.
- Înţelegi ? - Da.
Bine, trebuie să te întreb. Ai adus un radio ? Un laptop sau un telefon ?
- Da, am un telefon. - Dă-mi-l.
Mulţumesc. Nu-ţi face griji. Îl vei primi înapoi după concurs.
Aşa că uite ! Concertul impus.
După cum ştii, ai la dispoziţie doar şapte zile să studiezi partitura.
În seara etapei finale,
trebuie să-l cânţi, alături de unul la alegere.
- Cânţi Rachmaninov nr. 2 pentru pian ? - Da.
Nu, îmi pare rău. Te rog să-l deschizi când ajungi în apartament.
Bine.
Acum, lasă-mă să-ţi arăt locul ăsta. Nu e atât de rău pe cât spune lumea.
Acesta e spaţiul comun.
Aici te poţi relaxa alături de ceilalţi concurenţi,
să discutaţi muzică, să jucaţi şah, să citiţi...
Îţi place ?
- Da. - Vrem să nu uiţi un lucru.
Pentru noi, sunteţi cu toţii câştigători. Fiecare dintre voi.
Şi iată cea mai importantă sală din Capelă.
Mic-dejunul e la şapte, prânzul la ora 13:00 şi cina la ora 20:00.
Adică peste două ore şi sunt deja flămândă.
Acum, să-ţi prezint persoana care te va răsfăţa în următoarele şapte zile.
Uite... Ea este Hilde. E flamandă.
Deci voi două puteţi să mă vorbiţi pe la spate.
Hilde e bucătăreasă, administrator, confidentul nostru... e totul pentru noi.
Ce s-a întâmplat, Chopin ? Vrei puţină atenţie ?
E frumos. Am avut o pisică neagră când eram mică.
- Da ? - Da, Minoes.
Vrei să vezi apartamentul tău sau preferi să rămâi cu Chopin ?
Am încercat să izolăm fonic camerele,
dar, după cum auzi, e aproape imposibil.
Tu şi dl Nazarenko sunteţi ultimii sosiţi aici,
aşa că mă tem că nu mai am decât două apartamente din care să alegem.
Ăsta e primul.
- Îţi place ? - Da.
Atunci aceasta va fi casa ta pentru următoarele şapte zile.
Ne vedem la cină.
Mamă ! Sunt aici !
Atenţie la partea de jos.
Vom găsi un loc pentru el, nu-i aşa ?
Ce se întâmplă aici ?
- Are deja un pian. - Chestia aia veche nu mai e bună.
- Cât a costat chestia aia ? - Tony...
- Cât de mult, Sara ? - Tony, te rog !
- Consideră că e... - Ce ?
- Un caz de urgenţă. - O urgenţă ?
Audiţia pentru Juilliard. Are şanse mari s-o ia.
- Are opt ani, Sara. - Exact asta este !
- Nu vezi ? - Băieţi ? Urcaţi-l în maşină.
- Nu ne permitem pianul ăsta. - Ba da.
Continuaţi !
Am studiat doi ani să particip la concursul ăsta şi ei mă pun să cânt asta ?
De aceea se numeşte concert impus, Gerard.
Da, dar mă dor degetele când cânt. Iar capul meu e ca şi cum...
Sunteţi puţin atenţi ? După cum ştiţi, mâine e ziua de discuţii cu presa şi...
Dle Nazarenko.
- Iată-te în sfârşit. Bine ai venit ! - Îmi pare rău. Traficul.
Te rog, ia loc ! O voi ruga pe Hilde să-ţi pregătească ceva.
Nu, mulţumesc. Nu mi-e foame. Aş vrea să încep să lucrez.
- Eşti sigur ? - Da.
- Bine. Te conduc la apartamentul tău. - Mulţumesc.
- Ai văzut mănuşile ? - Da, foarte ciudat.
În urmă cu şase zile, laureaţii au început să sosească la Capela Muzicală, câte doi.
Ieri şi azi, cei 12 candidaţi au fost prezenţi cu toţii aici.
De mâine, doi candidaţi vor părăsi Capela
pentru a cânta pe scena de la Centrul de Arte Plastice.
Erai foarte tânără când ai început la Juilliard.
Mama mea a decis că voi fi o pianistă celebră.
Dar tu ? Adică, îţi place să cânţi la pian, nu ?
Bineînţeles că da. N-aş putea trăi fără asta.
Şi de ce ai ales Rachmaninov ?
Pentru că el este... rus.
Rusia mă face să mă gândesc la iarnă.
Deci îţi place frigul ?
Nu.
Detest frigul.
Doamnelor şi domnilor,
o să vă arăt unul din elementele esenţiale ale interpretării muzicale.
Atunci când cânţi, nivelul afectiv trebuie să fie foarte ridicat.
Nu poţi să fii într-o stare de spirit normală.
Să vă arăt.
Opreşte-te !
Cânţi pompos. Muzica nu trebuie să fie niciodată pompoasă.
Muzica trebuie să fie generoasă, dezinteresată.
Muzica este arta altruismului, a demnităţii, a iubirii, a tandreţei.
Lucrurile astea sunt cuprinse în muzică. Muzica nu trebuie să fie pompoasă !
Vino, scumpo. Hai să mergem ! Mergem la München.
- Poftim ? - Cumpărăm o periuţă de dinţi pe drum.
- Lecţia nu s-a terminat, domnule. - S-a terminat. Vino, Jennifer.
Vino, scumpo.
Ne vom distra, promit. Aşteaptă aici.
Mă îndoiesc că fiica mea înţelege ce înseamnă "pompos", domnule.
Chiar dacă a stat lângă un astfel de om în ultimele două ore.
Ai rămas fără grai ?
- Mama va fi foarte supărată. - Sweety... Nu te teme.
De nimeni.
Oamenii supăraţi uită să trăiască.
Uită-te la asta !
Acum sunt un cowboy.
Şi acum sunt liber.
Vino aici ! Vino şi stai în poala mea.
Te învăţ să conduci.
Ţine volanul. Bine.
Cum ţi se pare ?
Apasă asta.
Haide ! Mai repede ! E rândul tău.
Bună, Chopin !
- Jennifer. - Bună !
- Îmi pare rău. Sper că nu te-am trezit. - Nu. Adorm foarte greu.
- Încă exersezi ? - Da.
- E ora 3 dimineaţa. - Da ?
Cred că am pierdut noţiunea timpului.
Cu toţii munciţi prea mult.
- Ce este asta ? - Gin. Nu ştii ?
Beau un pahar dacă nu pot să adorm.
Mă duc în pat. Ar trebui să dormi şi tu, scumpo.
Arăţi obosită.
Întoarce-te la Hilde...
Catherine vrea să ne vadă pe toţi în sala de zi.
- Acum ? - Da, acum. S-a întâmplat ceva.
Acest concurs are loc de aproape un secol.
Şi este pentru prima dată când se întâmplă aşa ceva.
Acest concurs ar trebui să aducă oamenii împreună,
într-un mediu concurenţial sănătos.
Aş putea face o mare chestie din asta.
Dar, dacă Jennifer este de acord şi de dragul competiţiei,
sunt pregătită să uit incidentul de data asta.
Jennifer ?
Da.
Bineînţeles că da.
În regulă, atunci. Înapoi la muncă. Cu toţii.
De ce te-ai uitat aşa la mine ?
Cum ar fi ?
Crezi că am făcut chestia cu fotografia.
Nu-mi pasă.
N-am fost eu.
Îţi spun, n-am fost eu.
Cineva e invidios pe talentul tău. Dar eu ? Eu, nu.
Nu sunt invidios. Nu de tine. Pe nimeni.
- Cum merge concertul impus ? - Bine.
Ai văzut greşelile din partitură ?
Poftim ?
Greşeli mici, dar probleme mari.
De exemplu, un Si care este marcat ca Si bemol.
- L-ai văzut, nu-i aşa ? - Da, bineînţeles că da.
- Eşti sigură ? Pot să-ţi arăt. - Nu, e în regulă.
Bine.
Încercam doar să te ajut.
Jennifer ?
Am partiturile tale.
Le-am găsit jos.
Eşti bine ? Pari palidă.
Sunt bine.
M-am uitat la notiţele tale. Ai făcut câteva foarte interesante.
Nu trebuie să te uiţi la ele. Astea sunt notiţele mele.
- Îmi pare rău. - Da. Te rog să pleci.
- N-am încercat să te spionez. - Pleacă ! Te rog !
- Îmi pare rău. - Da, e în regulă. Trebuie să lucrez.
Iată-l !
Vă mulţumesc.
Arăţi ca un aristocrat care se duce la execuţie.
Nu uita să te înclini în faţa lojei regale. Ăsta e protocolul.
- Sigur că da. - Regele pianiştilor.
Plecăciune în faţa regelui.
Vă mulţumesc. Nu mai face asta. Mult noroc. La revedere.
Trebuie să fie greu să fii primul.
Mi-aş dori să fiu în locul lui. Vreau să plec din acest loc.
La 17 ani, am avut un vis.
Era o clădire mare şi veche. Am intrat înăuntru.
L-am văzut pe Rachmaninov. Şi el mi-a spus:
"Eugen, trebuie să cânţi pentru mine."
Nu vreau să aud povestea lui !
Aşa că i-am cântat Barcarola, iar el mi-a spus:
"Trebuie să cânţi această piesă fără pedală."
Când m-am trezit, mi-am amintit ce mi-a spus şi m-am gândit:
"Nu, o cânt cu pedala pentru că aşa o cântă toţi."
Jennifer ?
Tu eşti expertul în Rachmaninov aici. Cu pedală sau fără pedală ?
- Pedală. - Exact.
Dar mulţi ani mai târziu, am găsit o înregistrare obscură.
Rachmaninov cânta Barcarolle.
Şi o cânta fără pedală.
- Inventezi asta ? - Nu. E adevărat. Aşa s-a întâmplat.
- Deci eşti medium ? - Ce anume ?
- Ca Rosemary Brown. - Cine e Rosemary Brown ?
- Nimeni n-a auzit de Rosemary Brown ? - Nu.
Cea care susţinea că compozitorii morţi îi dictează lucrări.
- Poftim ? - Bine.
Aşadar, Liszt i-a controlat mâinile şi degetele.
Chopin îi spunea notele şi îi ghida degetele spre clapele potrivite.
Iar Schubert a încercat să-i cânte compoziţiile sale. Jur.
Şi a fost bună vreuna dintre aceste compoziţii ?
Se presupune că unele dintre ele sunt.
Dar partea interesantă este că nici măcar nu era muzician.
Poftim ?
A lucrat la un oficiu poştal. A luat lecţii de pian doar trei ani.
E moartă acum, aşa că s-ar putea să te bântuie.
Poveştile de acest gen mă neliniştesc.
Dar ştii ceva ? Hai să vedem dacă ar funcţiona pentru noi.
Cu toţii am avea nevoie de ajutor, nu ? Fumiyo, Alexandra, trageţi draperiile.
Nu cred că ar trebui să facem acest lucru.
Bineînţeles că ar trebui. Doamnelor, vă rog, continuaţi.
Hai să ne ţinem de mână. Haideţi !
- Mă duc în camera mea. - Nu. Nu poţi.
Trebuie să rămânem cu toţii aici, altfel nu va funcţiona.
Nu. Noapte bună !
Trebuie să aibă o conştiinţă apăsătoare.
Da, cred că am speriat-o.
Cine e acolo ?
- Idioţi ! - Haide ! Glumeam.
N-am vrut să te speriem atât de tare.
Plecaţi !
- Cine este ? - Room-service.
N-ai venit la masă.
Intră !
- Hilde a încălzit-o. - E foarte drăguţ din partea ei.
Şi din partea ta.
Am vrut să-mi cer scuze pentru ieri.
N-ar fi trebuit să mă uit pe notiţele tale.
Cu toate că vreau să spun că sunt grozave.
Mulţumesc.
- Îmi pare rău că am ţipat la tine. - E în regulă.
Poftă bună !
Ştii despre petrecerea de ziua lui Fumiyo de diseară în sala de zi ?
- Nu. - Poate ai vrea să vii.
Fumiyo mi-a spus că i-ar plăcea să te aibă acolo.
Şi nu va fi ţine mult timp, aşa că...
Aveam de gând să lucrez.
Trebuie să ne relaxăm din când în când, Jennifer. Va fi foarte distractiv.
Bine, o să mă gândesc.
Bine.
Scumpo ?
Dormi ?
Taci !
- Victoria este a mea ! - Las-o baltă ! Este a mea !
La revedere, Gerard !
Ne-a fost dor de tine ieri, la petrecere.
Da, îmi pare rău. Am avut o migrenă teribilă.
Este în regulă.
Începi să exersezi mai devreme ?
Am sărit peste desert.
Te distanţezi de rataţi, nu ?
- De ce eşti aşa ? - Ce anume ?
- De parcă i-ai urî pe toţi. - Nu vrei să câştigi ?
Da. Bineînţeles că da.
Ăsta e război, Jennifer.
Bang, bang, bang, bang. Toată lumea e moartă.
Cu excepţia mea.
Nu mă sperii.
Jennifer, trebuie să-ţi mărturisesc un mic secret.
Ieri, am venit să ascult la uşa ta când lucrai la nocturnă.
Am ascultat.
Şi pot simţi cum te lupţi. Şi ştiu care e problema ta.
Pot să te ajut.
Dacă vrei.
O să-ţi arăt.
Ce faci ?
Am fost aici în fiecare seară.
Sunt sigură că Hilde lasă uşa deschisă intenţionat. Ia loc !
Mai multă tensiune. Întotdeauna mai multă tensiune.
Îmi dai şi mie una ?
Poftim !
Ia tot pachetul.
Te superi ?
Întotdeauna mă simt rău când aud pe altcineva cântând atât de bine !
Credeţi că Nazarenko are dreptate ?
În legătură cu ce ?
Dacă nu eşti cel mai bun nu trebuie să mai cânţi.
Cred că Nazarenko spune numai prostii.
Vrea să ne zăpăcească.
Tipul ăla ar face orice ca să câştige.
E foarte talentat.
Ai auzit cum a cântat compoziţia lui Dvořák în semifinală ?
Da.
M-a făcut să plâng.
De ce fumezi ?
- Pentru că aşa vreau eu. - Nu, nu vrei.
Te prefaci că eşti altcineva.
Nu mă cunoşti.
Eşti speriată, Jennifer.
Eşti speriată de moarte !
O simt. Toată lumea simte asta.
Asta credeţi toţi despre mine ?
Să te ia naiba ! Să vă ia naiba pe toţi.
- Tu nu dormi niciodată ? - Exersez.
E ora cinci dimineaţa.
Mâine cânt în concurs. Am nevoie de somn.
Trebuie să exersez. Îmi cer scuze.
Trebuie să te opreşti din cântat acum. Aud totul. Mă înnebuneşte.
- Trebuie să exersez. Nu mă pot opri. - Dar trebuie să te opreşti.
- Trebuie să exersez. Lasă-mă în pace. - Nu !
Trebuie să te opreşti ! Mă auzi ? Opreşte-te, opreşte-te, opreşte-te !
Nu mă pot opri !
Încetaţi !
Staţi ! Ce se întâmplă ?
Trebuie să nu mai cânte. O aud. Nu pot să dorm.
Trebuie să exersez.
Trebuie să cânt mâine în finală. Nu mă lasă intenţionat să mă odihnesc.
- Poftim ? - Da. Am aproape 30 de ani.
Aceasta este ultima mea şansă. Te rog, trebuie să-i spui să se oprească.
Ivanka, nu există nicio regulă care să-i interzică să exerseze.
- E ora cinci dimineaţa. - Pune-ţi dopuri pentru urechi.
Îmi pare rău, dar, dacă nu poţi face faţă stresului, n-ar trebui să fii aici.
Acest incident este închis.
Înapoi în camerele voastre. Amândouă.
Acum.
Eşti o persoană rea.
Bună. Ce mai face îngeraşul meu bolnav ?
Încă mă doare gâtul.
Tata ţi-a adus un cadou.
Vreţi să vezi ?
Cum de te-ai întors deja ? Tony ?
Am condus toată noaptea. Eram îngrijorat.
Las-o să doarmă. Mâine are oră de pian. Vino !
- E prea bolnavă pentru asta. - Va fi bine.
- Vino în pat, Tony. - Ce vrei ?
Ce vrei de la ea ?
- Să mergem la culcare. - Ce vrei de la ea ?
Miroşi a băutură. Vino. Să mergem la culcare. Vino !
Dă-mi drumul.
Tu şi visele tale nenorocite.
Las-o în pace pe copila aia ! Mă înţelegi ?
- Las-o în pace ! - Du-te la culcare.
E în regulă.
Eşti bine ? Vrei nişte apă ?
Scumpo !
Eşti cel mai bun lucru din viaţa mea.
Într-o zi, vei trăi în America.
Şi vei putea să porţi rochii foarte frumoase
şi toată lumea va avea o părere bună despre tine.
Dar trebuie să te străduieşti.
Orice s-ar întâmpla, nu trebuie să renunţi.
Arăţi minunat !
Mă simt groaznic.
Şi obosită.
Nu mă mai întorc niciodată în locul ăsta. Niciodată.
Deci, Fumiyo, cum a decurs repetiţia ? Mai eşti îngrijorată de dirijor ?
Mi-a spus să cânt tripleţii corect.
Mi-a spus acelaşi lucru.
N-am mai cântat cu o orchestră atât de mare.
Tu ai făcut-o ?
Nu chiar.
Şi tu ?
Nu.
- Ai început să ai un obicei prost. - Nu-ţi face griji. O să fumez afară.
- Nu asta e ideea. - Atunci care este ideea ?
Acum suntem doar noi trei. Nu e nevoie să ne prefacem.
Să ne ajutăm reciproc, să încercăm să trecem împreună peste asta.
Bine.
Bine, ce ?
Concertul impus... Nu reuşesc să-l cânt bine.
Oricât de mult exersez.
Bine, ascultă... Profesorul meu îmi spune mereu:
"Cel mai bun mod să exersezi"
"e să te concentrezi asupra părţilor dificile din partitură."
E mai bine decât să exersezi totul.
Bine. Mai repede. Haide !
Chiar mai repede. Mai repede.
Da, e bine.
Da, asta este. Asta e. Perfect.
- E bine, nu-i aşa ? - Da.
Eşti fericită ?
Ai putea fi fericită ? E prima dată când te văd fericită.
Îmi pare rău.
Sunt atât de concentrată !
Vreau s-o fac mândră pe mama mea.
Şi pe tatăl tău ?
- Detesta muzica clasică. - La fel şi părinţii mei.
Cred că ăsta e motivul pentru care am început să cânt. Ca să-i enervez.
Dar când aveam 13 ani, cântam Beethoven, Sonata 31, Opus 110.
Şi... Încă îmi amintesc că am cântat prima parte
şi mă gândeam ce melodie frumoasă era. Aşa că am cântat-o foarte expresiv.
Apoi profesoara mea m-a oprit şi mi-a spus:
"Draga mea copilă, această lucrare nu e frumoasă."
Este sublimă.
Aşa că ea m-a învăţat să merg dincolo de expresivitatea umană.
Şi să caut o aproape...
tărâmul spiritual al purităţii.
Acum încerc să caut acel sentiment de fiecare dată când cânt.
Am vrut să întreb ce e cu cowboy-ul de jucărie.
Să-mi poarte noroc.
Mult noroc !
Şi noapte bună !
Eşti încântată că o să repeţi în sfârşit cu orchestra ?
Da.
Nu asculta ce spun ceilalţi. Maestrul Du Welz e un om foarte drăguţ.
Draga noastră Jennifer ar dori ca intrarea orchestrei să se desfăşoare mai subtil.
Iar pentru noi, acesta va fi cel mai important pianissimo în această săptămână.
Mai ales pentru tine.
Ce s-a întâmplat ?
Orchestra cântă prea tare.
Aţi cântat vreodată această lucrare cu orchestra ?
- O ştiu foarte bine. - Şi eu, la fel, domnişoară.
Am cântat acest concert cu mult înainte ca tu să te naşti.
Nu va merge aşa.
Dar ar putea, dacă ai cânta mai tare.
Stau chiar lângă tine şi abia te aud.
Asta pentru că orchestra mă copleşeşte.
Vrei să plecăm acasă ?
Îţi stăm în cale ?
Spune-ne şi plecăm.
Încetează !
Opreşte-te !
Sunt eu.
Am venit doar să-mi iau rămas-bun.
- Arăţi minunat ! - Mulţumesc.
Sper să te descurci bine.
Eşti o pianistă minunată.
La fel şi tu.
- Cum a decurs repetiţia ? - Dirijorul este un nemernic.
Ştiu. Dar nu-l lăsa să te afecteze.
Bine ?
Voi încerca.
Deci ne vedem mâine, după interpretare ?
Bine.
Alexandra ?
O să-ţi simt lipsa aici.
E doar o zi. Te descurci.
- Bine ? - Da.
La revedere.
E concertul nr. 2 de Brahms, interpretat de Alexandra Spinnler.
Vino. E timpul să facem baie.
Să mergem !
Vino. E timpul să facem baie.
Eu sunt mama ta.
Poţi avea încredere în mine, nu-i aşa ?
Doamne sfinte !
Îmi pare rău.
Trebuie s-o informez pe Catherine.
Nu.
- Nu. - N-am de ales. Ea trebuie să ştie.
- Vă rog ! O să mă descalifice. - Poate că e mai bine aşa.
Trebuie să cânt.
- Trebuie să cânt. - Bine.
Nu te las singură în seara asta. O să dormi în patul meu.
O să dorm pe canapea.
Vă mulţumesc.
Bine. Mulţumesc.
Îţi doresc noroc, Jennifer.
Sper să cânţi bine în seara asta.
Şi sper ca dirijorul să nu-ţi afecteze interpretarea.
De ce spui asta ?
Pentru că e un prostănac. L-am concediat.
- Poftim ? - Da.
Voi dirija în această seară din spatele pianului. Exact ca Mozart.
Nu ştiam că putem concedia dirijorul.
Am vorbit cu directorul festivalului.
Am spus: "Nu-mi place acest dirijor. Vreau să cânt fără el."
El a spus: "Bine, e riscul tău."
- De ce nu ne-au spus ? - Nu ştiu.
Poate ca să nu-l umilească pe dirijor.
E un ticălos.
Intrăm în direct peste cinci secunde. Cinci, patru, trei, doi...
Bună seara, stimaţi telespectatori !
Bine aţi venit la această ultimă seară a Concursului Regina Elisabeta !
Le urăm bun venit în juriu lui Madeleine Rousseau şi lui Albert van der Wildt.
Dle Van der Wildt, aţi câştigat acest concurs.
Ce spuneţi privind în urmă ?
A fost foarte solicitant din punct de vedere fizic.
Cântând la pian între 10 şi 12 ore pe zi îţi afectează sistemul nervos.
- Zece, nouă... - Este timpul.
Şapte, şase, cinci, patru, trei, doi, unu.
Majestăţile voastre, doamnelor şi domnilor, bună seara !
Şi bine aţi venit la ultima seară a Concursului Regina Elisabeta.
Doamnelor şi domnilor, bună seara ! Şi bine aţi venit la Bozar !
În această seară, fiecare candidat va interpreta întâi concertul impus,
urmat de o lucrare la alegere.
O vom asculta pe Jennifer Rogiers.
Ea va interpreta mai întâi concertul impus Nocturna Scarbo de George Van Dam.
Apoi va interpreta concertul pentru pian şi orchestră nr. 2 în Do minor
de Serghei Rachmaninov.
Doamnelor şi domnilor... Jennifer Rogiers şi dirijorul Alexandre Du Welz.
Din fericire pentru ea,
concertul ales va cântări mult în decizia juriului.
Şi sper că îi va impresiona cu interpretarea compoziţiei lui Rachmaninov.
Şi am auzit că putea cânta acest concert încă de la vârsta de nouă ani.
Şi a mai spus că a afectat-o emoţional.
Trebuie să vă întrerup pentru că tocmai a apărut pe scenă.
Doamnelor şi domnilor, urmează Jennifer Rogiers,
cu concertul pentru pian nr. 2 de Serghei Rachmaninov.
Foarte bine.
A fost foarte intens. Albert, care este opinia ta ?
Dacă am cântat excepţional de bine,
am sentimentul că nu am făcut acest lucru pe cont propriu.
Întotdeauna simt o recunoştinţă enormă faţă de acel lucru, oricare ar fi el,
care m-a sprijinit în acel moment.
Şi eu tocmai am trăit un moment similar.
A fost...
magic.
N-am putut sta departe.
Jen... Ai fost fantastică.
- Ovaţii în picioare. - Asta nu înseamnă nimic.
Şi alţii au fost ovaţionaţi în picioare.
- El e foarte bun. - Nu la fel de bun ca tine.
Nu ştiu.
Ştiu. Jen... Eşti un talent unic.
Ce s-a întâmplat ?
Jen ?
- Ştiai. - Ce ?
Ştiai că nu va reuşi.
A fost un accident nefericit.
- L-ai iubit pe tata ? - Opreşte-te.
- Opreşte-te, Jen. - Răspunde-mi.
- Încetează. - Răspunde-mi !
- Pleacă. Pleacă ! - Haide.
- Pleacă ! - Ce e în neregulă cu tine ? Jen.
Pleacă !
Majestăţile Voastre, doamnelor şi domnilor,
am plăcerea de a spune bun venit la cea de-a doua parte a serii.
Încheiem această ultimă săptămână cu candidatul Fedir Nazarenko.
El va interpreta mai întâi concertul impus,
Nocturna Scarbo de George Van Dam.
- Ai fost fantastic. - Mulţumesc.
...de Serghei Prokofiev.
Doamnelor şi domnilor, Fedir Nazarenko, cu dirijorul Alexandre Du Welz.
Jennifer.
- Jennifer. Unde te duci ? - A fost Nazarenko.
- Ce ? - El mi-a tăiat fotografia.
- De unde ştii ? - Pur şi simplu, ştiu.
- Mă duc să mă plimb. - Acum ?
Mă întorc la timp pentru rezultate.
Vrei companie ?
Nu-ţi mai face griji pentru mine.
Voi fi bine.
Am nevoie doar de puţin timp pentru mine.
Este 11:30 şi aşteptăm juriul pe scenă în orice moment.
Tensiunea din sală este palpabilă.
Vă puteţi imagina ce trebuie să simtă candidaţii.
Maiestăţile voastre,
doamnelor şi domnilor,
am marea onoare de a anunţa
rezultatele concursului Regina Elisabeta.
Stimaţi spectatori, iată rezultatele.
Premiul întâi şi câştigătorul concursului Concursul Regina Elisabeta pentru pian...
Fedir Nazarenko.