Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NATEČAJ KRALJICE ELIZABETE
JE ZELO PRESTIŽNO
TEKMOVANJE V KLASIČNI GLASBI.
ZMAGOVALEC LAHKO NAREDI KARIERO.
KAPELA
Jenny! Nazadnje sem imela kurjo polt,
ko sem leta 1998 poslušala Martho Argerich v Fisher Hallu.
Pripravljena si.
Še kako pripravljena.
Se veseliš vrnitve v Belgijo?
Ne vem. Ne spomnim se veliko.
Normalno, otrok si bila.
Ja.
Jen?
Zgodaj si se vrnila. Se je kaj zgodilo?
Ne.
Kako je bilo?
Dobro. -Samo dobro?
Odlično je bilo.
Ni še končana.
Vidim.
Koliko puloverjev naj dam?
Jaz sem hotela to narediti.
Vse bom spakirala. Vedno te zebe.
Tudi jaz bi morala iti. -Mama...
V redu bo. Govorila si s to družino.
Ne poznajo te.
Velik talent si. To je treba varovati.
Ne bi rada...
Nočem te obremenjevati.
Skrbi me. To je normalno.
Me boš pogrešala?
Ustrezi mi in reci ja. -Ja.
Zelo te bom pogrešala.
Ampak bom zdržala, ker bom ponosna nate.
Vstopiva.
Jedilnica, kuhinja, bazen.
To je sinov klavir.
Nadarjen pianist je bil, ampak je imel težavo.
Kronični tendinitis.
Nekateri pravijo, da je to kronična lenoba. -Ja.
Krasno.
Nisem končala.
Ne skrbi.
Tvoja mama sem.
Lahko mi zaupaš.
Tu ostani.
Dragi člani žirije,
naslednja kandidatka v polfinalu je št. 24, Jennifer Rogiers.
Jen? -Živjo, mama. Uspelo mi je.
To ti ne bo všeč.
Ampak za nekaj dni pridem v Bruselj.
Še vedela ne boš, da sem tam.
Rada bi videla, kako igraš na najpomembnejši dan v življenju.
Kaj praviš?
Dobro, nič ni treba reči.
V redu, tu bom ostala.
Ne smeva tvegati.
Oprosti.
Dobrodošli v Kapeli!
Ga. Janssens, hvala,
da je bila Jennifer lahko tri tedne pri vas.
Zdaj bomo mi prevzeli. Poslovita se.
Takoj? -Ja, ne morete vstopiti.
V redu.
Ne smem naprej. Posloviti se morava.
Naj te spomnim,
da je izolacija 12 finalistov popolna.
Ni TV, radia, računalnika, obiskov, telefona, pisem ali sporočil.
Razumeš? -Ja.
Si prinesla radio, prenosnik ali mobi?
Ja, mobi. -Ga lahko dobim?
Hvala. Po tekmovanju ti ga vrnem.
Tu je. Slavni obvezni koncert.
Sedem dni imaš za učenje.
Na dan zadnjega nastopa
ga moraš igrati tako dobro kot koncert po izbiri.
Boš igrala Rahmaninova, koncert št. 2? -Ja.
Ne, v svoji sobi ga odpri.
Prav.
Razkazala ti bom hišo. Ni tako slaba, kot pravijo.
To je skupni prostor.
Tu se lahko sprostite,
govorite o glasbi, igrate šah, berete.
Ti je všeč?
Ja. -Ne pozabi...
Za nas ste vsi zmagovalci.
To je najpomembnejša soba v Kapeli.
Zajtrk je ob 7h, kosilo ob 13h, večerja ob 20h.
Čez dve uri, jaz pa umiram od lakote.
Spoznajva osebo, ki te bo razvajala naslednjih sedem dni.
To je Hilde, Flamka.
Zato me lahko opravljata.
Hilde je naša kuharica, gospodinja in zaupnica.
Kaj je, Chopin? Bi rad malce pozornosti?
Lep je. Kot otrok sem imela mačko.
Res? -Ja, Minoes.
Bi rada videla svojo sobo ali boš ostala s Chopinom?
Sobe so izolirane,
ampak zvoka ni mogoče zadržati.
Ti in Nazarenko sta prišla zadnja.
Samo med dvema sobama lahko izbiraš.
Ta je prva.
Ti je všeč? -Ja.
Potem bo to naslednjih sedem dni tvoj dom.
Se vidiva na večerji.
Mama. Prišli so.
Pazi na spodnji del.
Našli bova prostor.
Kaj se dogaja?
Saj že ima klavir. - Stari ni več dober.
Koliko je stal? -Tony...
Koliko, Sara? -Prosim te!
Na to glej kot... -Kaj?
Kot na nujen primer. -Nujen?
Avdicija za Juillard. Precej možnosti ima, da jo sprejmejo.
Osem let ima. -Tako je.
Mar ne razumeš? - Vrnita ga na tovornjak.
Ne moremo si privoščiti klavirja. - Lahko.
Raztovorita ga.
Dve leti sem študiral, pa moram igrati to?
Zato se tudi imenuje obvezni koncert, Gerard.
Prsti me bolijo od njega. Glava pa...
Poslušajte, prosim. Jutri je novinarska konferenca.
G. Nazarenko...
Končno. Dobrodošli. - Oprostite, promet...
Sedite. Hilde vam bo nekaj pogrela.
Ne, hvala. Nisem lačen. Rad bi se vrgel na delo.
Res? -Ja.
Dobro, spremila vas bom do sobe. - Hvala.
Ste videli rokavice? - Ja, čudno.
Pred šestimi dnevi so začeli lavreati prihajati v parih.
Včeraj in danes je tu vseh 12 kandidatov.
Jutri bosta dva odšla
in nastopila v Centru za umetnost.
Mladi ste prišli na Julliard.
Mama je hotela, da postanem slavna pianistka.
Pa vi? Imate radi klavir?
Seveda. Ne bi mogla brez njega.
Zakaj ste izbrali Rahmaninova?
Ker je Rus.
Rusija me spominja na zimo.
Imate radi mraz?
Ne.
Sovražim ga.
Gospe in gospodje,
pokazal vam bom pomemben del nastopa.
Ko igrate, morajo biti vaša čustva močna.
Ne morete biti v normalnem razpoloženju.
Pokazal vam bom.
Dovolj.
To je pompozno. Glasba ne sme biti pompozna.
Biti mora velikodušna, nesebična.
Glasba je vrsta nesebičnosti, dostojanstva, ljubezni, nežnosti.
Vse to mora biti v njej. Ne sme biti pompozna.
Pridi, ljubica. V München greva.
Kaj? -Spotoma bova kupila zobno ščetko.
Ura še ni končana. - Pa je. Pridi, Jennifer.
Pridi, ljubica.
Zabavno bo. Tu počakaj.
Dvomim, da moja hči ve, kaj pomeni pompozno.
Čeprav je dve uri sedela poleg pompoznega človeka.
Zakaj molčiš?
Jezna bo. -Ne boj se.
Nikogar.
Ljudje v strahu pozabijo živeti.
Glej.
Zdaj sem kavboj.
In svoboden sem.
Pridi, sedi mi v naročje.
Naučil te bom voziti.
Drži! Dobro.
Kakšen je občutek?
To pritisni.
Dajmo, hitreje.
Hej!
Živjo, Chopin.
Jennifer! -Hej!
Menda te nisem zbudila? - Ne, slabo spim.
Še vadiš? -Ja.
Tri zjutraj je. -Ja?
Nisem vedela.
Vsi preveč delate.
Kaj je to? -Džin. Ga ne piješ?
Jaz pa, ko ne morem spati.
Nazaj grem spat. Tudi ti se moraš naspati.
Utrujena zgledaš.
Vrni se k Hilde.
Catherine nas hoče videti.
Takoj? -Ja, nekaj se je zgodilo.
To tekmovanje obstaja skoraj sto let.
To se je zgodilo prvič.
Ljudi bi morali povezovati
v zdravem tekmovalnem vzdušju.
To bi lahko dvignilo veliko prahu.
Ampak če se Jennifer strinja, sem zaradi tekmovanja
pripravljena pozabiti na ta izgred.
Jennifer?
Ja.
Seveda.
Dobro, vrnite se k delu.
Zakaj si me tako gledala?
Kako?
Misliš, da sem jaz to naredil.
Vseeno mi je.
Nisem bil jaz.
Nisem bil jaz, ti rečem.
Nekdo ti zavida. Ampak jaz? Lepo te prosim!
Ne zavidam ne tebi ne drugim.
Kako ti gre obvezni koncert? -Dobro.
Si videla napake?
Kaj?
Majhne napake, ampak velike težave.
B2 je označen kot h2, na primer.
Si to videla? -Seveda.
Res? Lahko ti pokažem. -Ne.
Dobro.
Samo pomagal bi rad.
Jennifer!
Tvoje note imam.
Spodaj sem jih našla.
Si dobro? Bleda si.
Dobro sem.
Pogledala sem tvoje zapiske. Nekatere so sijajni.
Ne bi smela. To so moji zapiski.
Oprosti. -Prosim, pojdi.
Nisem vohunila za tabo. - Samo pojdi.
Žal mi je. - V redu je, delati moram.
Tu je.
Hvala.
Zgledaš kot plemič, ki ga bodo pogubili.
Ne pozabi se prikloniti kraljevski loži.
Brez skrbi. -Kralj pianistov... Priklonite se kralju.
Hvala. Nehajte. Srečno. Adijo.
Težko je biti prvi.
Ko bi bil vsaj jaz. Rad bi šel od tod.
Ko sem imel 17 let, se mi je nekaj sanjalo.
Vstopil sem v veliko, staro stavbo.
In zagledal Rahmaninova. Rekel mi je:
"Eugen, zaigraj mi."
Tega nočem poslušati.
Odigral sem njegovo barkarolo, on pa mi je rekel:
"To moraš igrati brez pedala."
Ko sem se zbudil, sem se tega spomnil in pomislil,
da vsi igrajo s pedalom, pa bom tudi jaz.
Jennifer?
Ti si strokovnjakinja za Rahmaninova. Pedal ali ne?
Pedal. -Tako je.
Toda več let pozneje sem našel neki posnetek.
Na njem Rahmaninov igra barkarolo.
In igra jo brez pedala.
Si si to izmislil? - Ne, res je.
Torej si jasnoviden? -Kaj?
Kot Rosemary Brown. -Kdo je to?
Ni nihče slišal zanjo? -Ne.
Trdila je, da ji mrtvi skladatelji narekujejo dela.
Kaj? -V redu.
Liszt je nadziral njene roke.
Chopin ji je narekoval note in postavljal roke na pravo mesto.
Schubert pa je poskušal odpeti svoje skladbe.
So bile dobre?
Nekatere menda ja.
Noro pa je, da sploh ni glasbenica.
Kaj?
Na pošti je delala in se tri leta učila igrati klavir.
Mrtva je. Mogoče te preganja.
Take zgodbe me živcirajo.
Poglejmo, ali bo nam uspelo.
Vsi potrebujemo pomoč. Fumiyo, Alexandra, zagrnita zavese.
Tega raje ne poskusimo.
Pa moramo. Punci, nadaljujta.
Primimo se za roke.
V svojo sobo grem. -Ne moreš.
Ne bo uspelo, če ne bomo vsi ostali.
Ne, lahko noč.
Gotovo jo peče vest.
Ja, ustrašili smo jo.
Kdo je?
Kretena! -Šaliva se.
Nisva te hotela prestrašiti.
Ven!
Kdo je? -Sobna strežba.
Kosilo si izpustila.
Vstopi.
Hilde ti ga je pogrela. - Lepo od nje.
In tebe.
Oprosti za tisto včeraj.
Ne bi smela brati tvojih zapiskov.
Čeprav so fantastični, moram reči.
Hvala.
Oprosti, da sem te nadrla. - Je že v redu.
No, dober tek.
Veš, da Fumiyo nocoj praznuje rojstni dan?
Ne. -Prideš?
Rekla je, da bi te bila zelo vesela.
Ne bo trajalo dolgo.
Hotela sem delati.
Tudi sprostiti se moramo. Zabavno bo.
Dobro, premislila bom.
Super.
Ljubica.
Spiš?
Utihni.
Zmaga je moja. - Kaj? Moja je.
Adijo, Gerard.
Pogrešali smo te na zabavi.
Žal mi je, glava me je bolela.
Je že v redu.
Se zgodaj vračaš na delo?
Sladico sem izpustila.
In šla stran od tistih zgub?
Zakaj si tak? -Kakšen?
Vse sovražiš. - Si ti ne želiš zmagati?
Seveda.
To je vojna.
Bum, bum! Vsi so mrtvi.
Razen mene.
Ne bojim se te.
Moram ti priznati majhno skrivnost.
Včeraj sem prisluškoval pred tvojimi vrati, ko si igrala nokturno.
Poslušal sem.
Vem, da se mučiš. Vem tudi, kaj je tvoja težava.
Lahko ti pomagam.
Če hočeš.
Pokazal ti bom.
Kaj počnete?
Vsak večer smo tu.
Hilde gotovo nalašč pusti vrata odprta. Sedi.
Vedno novi pritiski.
Mi daš eno?
Izvoli.
Celo škatlico vzemi.
Smem?
Slabo se počutim, kadar slišim, da kdo igra tako dobro.
Misliš, da ima Nazarenko prav?
Glede česa?
Da morajo igrati samo najboljši.
Naklada.
Zmesti nas hoče.
Vse bi naredil za zmago.
Zelo je nadarjen.
Si slišala Dvořáka, ki ga je igral v polfinalu?
Ja.
V jok me je spravil.
Zakaj kadiš?
Ker hočem. -Ni res.
Delaš se, da si nekaj, kar nisi.
Ne poznaš me.
Bojiš se.
Strašno se bojiš.
To čutim, pa vsi drugi tudi.
Vsi to mislite o meni?
Jebi se. Vsi se jebite.
Nikoli ne spiš? -Vadim.
Pet zjutraj je.
Jutri bom nastopila. Naspati se moram.
Vaditi moram.
Nehaj, to me spravlja ob pamet.
Ne morem nehati. -Moraš.
Vaditi moram. -Ne!
Nehati moraš! Nehaj!
Ne morem.
Nehaj!
Nehajta. Kaj se dogaja?
Ne sme igrati. Slišim jo, zato ne morem spati.
Moram vaditi.
Jutri igram, ona pa hoče, da sem utrujena.
Kaj? -Ja. 30 let imam.
To je moja zadnja priložnost. Recite ji, naj neha.
Ivanka, ni pravila, da se ne sme vaditi.
Ura je pet. - Daj si čepke za ušesa.
Če ne preneseš stresa, ne sodiš sem.
Tega izgreda je konec.
Vrnita se v svojo sobo.
Takoj!
Slaba oseba si.
Živjo. Kako je moj bolni angel?
Še me boli grlo.
Očka ti je prinesel darilo.
Bi ga rada videla?
Si se že vrnil?
Vso noč sem se vozil. Skrbelo me je.
Pusti jo spati. Jutri mora vaditi.
Preveč je bolna. -V redu bo.
Pridi v posteljo.
Kaj hočeš od nje?
Greva v posteljo. - Kaj hočeš od nje?
Smrdiš po alkoholu. Pridi.
Pusti me.
Ti in tvoje preklete sanje.
Pusti otroka pri miru.
Pusti jo pri miru. -Pridi v posteljo.
V redu je.
Si dobro? Boš vodo?
O, srček.
Ti si najboljše, kar se mi je kdaj zgodilo.
Nekega dne boš živela v Ameriki.
In nosila najlepše obleke.
Vsi te bodo oboževali.
Ampak moraš biti vztrajna.
Nikoli ne smeš odnehati.
Čudovito zgledaš.
Počutim se grda.
In utrujena.
Nikoli se ne bom vrnila sem.
Kako je bilo na vaji? Te še skrbi dirigent?
Pravi, da moram hitreje igrati triole.
Tudi meni je to rekel.
Nisem še igrala s tako velikim orkestrom.
Pa ti?
Ne.
Ti?
Ne.
Slabo navado si boš nakopala. - Zunaj bom kadila.
Ni stvar v tem. -V čem pa?
Samo me tri smo ostale. Ni se nam treba pretvarjati.
Pomagajmo druga drugi to prebroditi.
Dobro.
Kaj je?
Ne obvladam obveznega koncerta.
Pa naj še tako vadim.
Moja učiteljica vedno pravi:
"Najbolje se je osredotočiti na najtežje dele."
To je bolje od vadbe.
Dobro, hitreje. Dajmo.
Še hitreje.
Ja. To je dobro.
Ja, to je to. Popolno.
Dober občutek. -Ja.
Si srečna?
Prvič te vidim srečno.
Oprosti.
Osredotočena sem.
Hočem, da bo mama ponosna.
Pa oče?
Klasično glasbo je sovražil. - Tako kot moji starši.
Zato sem igrala. Da bi jih jezila.
Pri 13 letih sem igrala Beethovna, sonato 31, opus 110.
Še se spomnim, ko sem igrala prvo stran
in mislila, kako čudovito je delo. Zelo ekspresivno sem ga igrala.
Potem me je učiteljica ustavila in rekla:
"Ljubi otrok, ta skladba ni lepa,
božanska je."
Naučila me je, da grem naprej od ekspresivnosti.
In da iščem
duhovno čistost.
Zdaj vsakič iščem ta občutek.
Kaj je s tem kavbojem?
Za srečo je.
Srečno.
In lahko noč.
Se veseliš zadnje vaje z orkestrom?
Se.
Ne poslušaj drugih. Maestro Du Welz je zelo prijazen.
Naša draga Jennifer želi, da orkester vstopi zelo tiho.
Zato bo to najtišji pianissimo tega tedna.
Samo zate.
Kaj je narobe?
Orkester je preglasen.
Si to kdaj igrala z orkestrom?
Dobro poznam delo. - Jaz tudi, mlada dama.
Igral sem ga, ko se še nisi niti rodila.
Tako ne bo šlo.
Bo, če boš igrala glasneje.
Ob tebi stojim, pa te komaj slišim.
Ker me orkester zaduši.
Bi rada, da gremo domov?
Te motimo?
Reci, pa bomo odšli.
Nehaj!
Jaz sem.
Prišla sem se poslovit.
Krasno zgledaš. -Hvala.
Upam, da ti bo šlo.
Odlična pianistka si.
Ti tudi.
Kako je bilo na vaji? - Dirigent je kreten.
Vem. Ampak ne pusti se mu.
Prav?
Poskusila bom.
Se vidiva jutri po nastopu?
Prav.
Alexandra!
Pogrešala te bom.
Samo en dan je. Zmogla boš.
Prav? -Ja.
Adijo.
"To je bil Brahmsov koncert št. 2 v izvedbi Alexandre Spinnler."
Pridi, čas je za kopanje.
Greva.
Pridi na kopanje.
Tvoja mama sem.
Meni lahko zaupaš.
Zaboga!
Žal mi je.
Moram sporočiti Catherini.
Ne.
Nikar. - Nimam izbire. Mora vedeti.
Diskvalificirala me bo. - Morda je to najbolje.
Moram igrati.
Moram igrati. -Dobro.
Nocoj boš spala v moji postelji.
Jaz pa na kavču.
Hvala.
Srečno, Jennifer.
Upam, da boš dobro igrala.
In da dirigent ne bo vsega pokvaril.
Zakaj to praviš?
Ker je bedak. Odpoved sem mu dal.
Kaj? -Ja.
Jaz bom dirigiral. Tako kot Mozart.
Nisem vedela, da to smemo.
Rekel sem jim,
da mi dirigent ni všeč in da hočem igrati brez njega.
Rekli so: "Prav, sam tvegaš."
Zakaj nam tega niso povedali? - Ne vem.
Mogoče zaradi dirigentovega ega.
Samo bedak je.
Gremo v živo čez pet sekund. Pet, štiri, tri, dve...
Dober večer, dragi gledalci.
Dobrodošli na zadnjem večeru tekmovanja.
Nocoj sta z nami Madeleine Rousseau in Albert van der Wildt.
G. Van der Wildt, zmagali ste na tem tekmovanju.
Kako zdaj gledate na to?
Telesno je to zelo naporno.
Igraš od 10 do 12 ur na dan. To vpliva na živčni sistem.
Deset, devet... -Čas je.
Sedem, šest, pet, štiri, tri, dve, ena.
"Vaše milosti, gospe in gospodje, dober večer.
Dobrodošli na zadnjem večeru Natečaja kraljice Elizabete.
Dober večer in dobrodošli v Bozarju.
Vsak kandidat najprej igra obvezni koncert,
nato pa koncert po svoji izbiri.
Kmalu bomo poslušali Jennifer Rogiers.
Najprej igra obvezni koncert, nokturno "Scarbo" Georgea Van Dama.
Nato bo igrala Klavirski koncert št. 2 v c-molu
S. Rahmaninova.
Jennifer Rogiers in dirigent Alexandre du Welz.
Srečo ima,
ker bo žirija ocenila njen koncert po izbiri.
Upam, da se bo odkupila z Rahmaninovom.
Slišal sem, da ga je igrala že pri devetih letih.
Pravi pa, da obstaja posebna čustvena vez.
Moram vas prekiniti. Na odru je.
Gospe in gospodje, Jennifer Rogiers
in Klavirski koncert št. 2 Sergeja Rahmaninova.
Bravo! Odlično!
Zelo silovito je bilo. Albert, kaj mislite?
Ko odigram posebno dobro,
se mi zdi, kot da tega nisem dosegel sam.
Vedno čutim neizmerno hvaležnost do nečesa,
kar me je v tistem trenutku podprlo.
Pravkar sem doživel podoben trenutek.
Bilo je resnično
čarobno.
Morala sem priti.
Fantastična si bila.
Dobila si ovacije. - To nič ne pomeni.
Tudi drugi so jih dobili.
Res je dober. -Ne kot ti.
Ne vem.
Jaz vem. Edinstven talent si.
Kaj je narobe?
Jen!
Vedela si. -Kaj?
Da mu ne bo uspelo.
Nesreča je bila.
Si očka ljubila? -Nehaj.
Nehaj. -Odgovori mi.
Pojdi! -Kaj ti je?
Pojdi!
Vaše milosti, gospe in gospodje,
dobrodošli na drugem delu večera.
Teden končujemo s Fedirom Nazarenkom.
Najprej bo odigral obvezni koncert,
nokturno "Scarbo" Georgea van Dama.
Fantastična si bila. -Hvala.
Sergej Prokofjev...
Gospe in gospodje, Fedir Nazarenko ob dirigentu Alexandru du Welzu.
Jennifer!
Kam greš? - Nazarenko je bil.
Kaj? - On je prečrtal mojo fotografijo.
Kako veš? -Vem.
Na sprehod grem. -Zdaj?
Vrnila se bom na objavo rezultatov.
Potrebuješ družbo?
Ne skrbi zame.
Dobro bom.
Malce časa potrebujem.
Pol polnoči je in vsak hip pričakujemo žirijo.
Čuti se napetost.
Lahko si predstavljate, kako se počutijo kandidati.
Vaše milosti,
gospe in gospodje,
v čast mi je objaviti
rezultate Natečaja kraljice Elizabete.
To so rezultati.
Prva nagrada in zmagovalec Natečaja kraljice Elizabete:
Fedir Nazarenko.
MEDIATRANSLATIONS