Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- תוכנית הפיתוי הגדולה -‬
‫אני אספר לכם מה סוד החיים‬ ‫בגן העדן שנקרא סנטה מריה.‬
‫אנחנו עיירה קטנה‬ ‫עם לב בגודל של מגרש כדורגל.‬
‫מאה ועשרים תושבים בני מזל‬ ‫מתגוררים בנווה הדייגים הזה.‬
‫כשהייתי ילד,‬ ‫תמיד רציתי לצאת לדיג עם הוריי.‬
‫הם בילו שעות בסירות שלהם.‬
‫הם פרשו רשתות וחזרו הביתה עם השלל.‬
‫הם עבדו מבוקר עד ערב.‬
‫וזה אולי לא נשמע יוצא דופן במיוחד.‬
‫נכון, לא היינו עשירים.‬
‫אבל היינו שמחים בחלקנו.‬
‫היינו מאושרים ולא הצטרכנו דבר.‬
‫כך אמרו לי, בכל אופן.‬
‫ובלילות, כשהכוכבים האירו את השמים,‬
‫סנטה מריה זהרה יותר מאי פעם.‬
‫אבל יום אחד, הכול השתנה פתאום.‬
‫בעיירה סמוכה קמה חברה מודרנית לאריזת דגים‬
‫ונותרנו ללא דגים.‬
‫וללא כסף.‬
‫העיירה שלנו נאלצה כעת להתקיים מחודש לחודש‬
‫מדמי אבטלה של כמה סנטאבו בודדים.‬
‫ללא הדגים, אנשים החלו להתעופף משם‬
‫בעקבות החלום, או הסיוט, האמריקני.‬
‫אחי פאבלו היה אחד מהם.‬
‫שמי חרמאן,‬ ‫ובעורקיי לא זורם דם אלא סנטה מריה.‬
‫לא אעזוב אותה לעולם.‬
‫חרמאן, אל תציק לכלב.‬
‫הכלב מציק לי.‬
‫באותו רגע,‬ ‫לא ידעתי שחיינו עומדים להשתנות לנצח.‬
‫ושגם ההיסטוריה‬ ‫של עיירתנו המיוחדת עומדת להשתנות.‬
‫איזה יום יפה!‬
‫נכון, דון קלאודיו?‬ ‫-חרמאן.‬
‫יום יפה.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב, אניטה.‬
‫בוקר טוב, סימון. מה שלומך?‬
‫אני בסדר, אניטה.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫בוקר טוב, אניטה.‬ ‫-בוקר טוב, חרמאן.‬
‫אני גם אקח את זה של אימא שלי.‬
‫אני לא מאשרת, אבל על אחריותך.‬
‫תודה. להתראות, אניטה.‬
‫שלום. באתי לפדות את שני הצ'קים שלי.‬
‫הנה שלי.‬
‫וזה של אימא שלי.‬
‫חרמאן, כבר סירבתי אלף פעם.‬
‫בוא נראה.‬
‫ראית את המכתב הזה אלף פעם.‬
‫זה לא חוקי.‬ ‫-לא נכון.‬
‫זה לא חוקי.‬ ‫-לא נכון. לזה נועד המכתב.‬
‫עוד יפטרו אותי.‬ ‫-לא נכון.‬
‫אם יפטרו אותך, אני אתגלח.‬
‫תודה.‬
‫השגתי את הכסף.‬
‫יהיה אוכל לעוד חודש.‬
‫מה יש?‬
‫אחי התקשר. יש עבודה זמינה בעיר.‬
‫שוב התחלנו, מריה?‬
‫את באמת רוצה לעזוב?‬
‫אם תהיה לנו עבודה, אז כן.‬
‫אבל לא נוכל לעזוב סתם ככה.‬ ‫-למה לא?‬
‫כי זה הבית שלנו.‬
‫נכון, חרמאן, אבל אין לנו עבודה כאן.‬
‫יש לנו קצבת סעד.‬
‫אתה רוצה שנמשיך לחיות כמו גנבים?‬
‫להמשיך ולגבות צ'קים שלא על שמך מהממשלה?‬
‫הצ'ק על שמי.‬
‫זה נכון, ויש לי ייפוי כוח לשני.‬
‫ייפוי כוח לגופה.‬ ‫-לא לפי הממשלה.‬
‫אבל כן לפי הקבר שלה.‬
‫אני לא אעבוד בעיר, מריה. מספיק.‬
‫העבודה מיועדת לי, חרמאן.‬
‫אני לא יכולה להישאר כאן ולחיות ככה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫כולם מוזמנים לאספה עירונית.‬
‫סימון!‬
‫כולם מוזמנים לאספה עירונית.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מה? אין אספה?‬
‫איפה כולם?‬
‫תקועים בפקקים.‬
‫הם תקועים בפקקים האלה כבר כמה שנים.‬
‫אז שנתחיל?‬
‫דיברתי עם החברה אתמול.‬
‫איזו?‬
‫איזו חברה?‬
‫החברה לאריזת דגים.‬
‫החברה שוקלת לפתוח כאן מפעל‬ ‫ולהעסיק את התושבים.‬
‫למה אתה לא נשמע שמח?‬ ‫-כי זה לא יקרה בחיים.‬
‫אבל אתה ראש העיר.‬
‫אתה צריך לעשות משהו.‬ ‫-אנחנו זקוקים לחברה הזו.‬
‫אנחנו צריכים למכור‬ ‫את הדגים שלנו לעיירות אחרות.‬
‫ניסיתי לשכנע אותם בכל דרך אפשרית‬ ‫לפתוח מפעל פה בסנטה מריה.‬
‫אז כנראה לא ניסית מספיק.‬
‫ממש התחננתי בפניהם, בנחמין.‬
‫אבל אנחנו צריכים פה רופא. רופא!‬
‫חברת הביטוח שלהם טוענת‬ ‫שכדי שהחברה תוכל לפתוח פה מפעל,‬
‫נצטרך פה רופא קבוע.‬
‫אז נשיג אחד.‬ ‫-בחייך, חרמאן.‬
‫זו סנטה מריה. עשה טובה.‬ ‫-אז מה?‬
‫אנחנו מחפשים כבר 15 שנה‬ ‫רופא שירצה לגור פה.‬
‫זו בדיוק הבעיה.‬ ‫בואו נפסיק לחפש ונמצא אותו כבר.‬
‫טוב, להתראות.‬
‫ראמון.‬ ‫-איזה רעיון גאוני.‬
‫בחיים לא חשבתי על זה.‬
‫בטח יש רופא שירצה לגור כאן.‬
‫ואנחנו נמצא אותו.‬
‫בוודאות.‬
‫- מסעדת סנטה מריה -‬
‫קודם אחי ועכשיו מריה.‬
‫אולי הגיע הזמן שתעזוב את העיירה.‬
‫לא.‬
‫העיירה הזו היא ביתי.‬
‫אני שבוי בקסמיה של סנטה מריה.‬ ‫אני אחיה פה עד סוף חיי.‬
‫אז מה יהיה?‬
‫מריה תלך לבדה?‬
‫תעבירי לי את זה.‬
‫זהירות. ככה.‬
‫בדיוק.‬
‫יופי.‬
‫הנה.‬
‫ראמון.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫אנחנו נוסעים לחופשה.‬
‫עם כל החפצים שלכם? והרהיטים?‬
‫בשעה כזו?‬
‫מצאתי עבודה טובה בעיר.‬
‫וחוץ מזה, הבת שלי... בואי הנה, מתוקה.‬
‫היא צריכה משקפיים.‬
‫היא עיוורת כמו אימא שלה.‬
‫כן, אני עיוורת לגמרי.‬ ‫אלא מה, אם התחתנתי איתו.‬
‫מה לגבי המפעל?‬
‫בהצלחה, חרמאן.‬
‫אם נשכנע רופא לבוא לפה, מה אז?‬
‫איך נגרום לו להישאר?‬
‫פשוט נשכנע אותו...‬
‫לא, נפתה אותו.‬
‫נפתה אותו?‬ ‫-איך?‬
‫אנחנו... כבר נחשוב על משהו. נכון?‬
‫כן.‬
‫כלומר, נשקר לו.‬
‫אניטה, את לא רוצה שהעיירה תהיה כמו פעם?‬
‫עם חברה שאולי לא תקיים מה שהבטיחה?‬
‫שהבטיחה לנו, אניטה.‬ ‫אל תשכחי שזה יועיל לכולם.‬
‫זה יועיל לך ולי ולסימון ולעיירה.‬
‫יועיל לבית הספר.‬
‫למען בית הספר, אניטה.‬
‫לא.‬
‫תמחקי "שבע שעות"‬
‫ותכתבי שאנחנו במרחק שלוש שעות נסיעה מהעיר.‬
‫שלוש שעות, שש שעות, שבע שעות. מה ההבדל?‬
‫עוד משהו?‬
‫-לא.‬
‫אני אדפיס את זה.‬
‫מכתבים על גבי מכתבים.‬
‫חיפשנו בכל דפי זהב רופאים שירצו לגור פה,‬
‫בנווה המדבר הטרופי שלנו.‬
‫אגף התקשורת החדש שלנו נרתם לעניין.‬
‫בירכנו את המכתבים ברוק שלנו...‬
‫- ד"ר מורה היקר -‬
‫ושלחנו אותם כמו ילדים‬ ‫שכותבים מכתבים לאלוהים...‬
‫- ד"ר ולנסיה היקר -‬
‫בתקווה שיקבלו מתנות למכביר.‬
‫כל העיירה ביקשה את אותו הדבר.‬
‫רופא שיעזור לנו להשיג בית אריזה משלנו.‬
‫מכתבים על גבי מכתבים על גבי מכתבים.‬
‫לא הרמנו ידיים.‬
‫אנחנו נשנה את חיי אחד מהם,‬ ‫והוא עוד לא יודע זאת.‬
‫דוקטור, ממתינים לך בחדר 12.‬ ‫-אני בא.‬
‫- ד"ר לופס היקרה -‬
‫- סנטה מריה -‬
‫הגיע משהו?‬
‫תודה, אניטה.‬
‫אני נשבע, מותק. זה יקרה היום.‬
‫אני בטוח שאקבל את התפקיד בבית החולים.‬
‫בטח שתקבל אותו. אתה עובד הכי קשה. מגיע לך.‬
‫אני שמחה כל כך. אוהבת אותך.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי. נצפה אצלי במשחק מחר.‬
‫אם הקאובויז יפסידו, הבית שלך עובר אליי.‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫סוארס.‬
‫ד"ר סוארס.‬
‫תמיד היית מיומן מאוד.‬ ‫תמיד עזרת למטופלים שלך.‬
‫הניסיון הרפואי שלך ללא רבב.‬
‫אבל בהתחשב בנסיבות,‬
‫אני אעניק את התפקיד לרופא אחר.‬
‫מי יקבל אותו?‬
‫הם נתנו את התפקיד למאו.‬
‫אני מצטערת, אהוב שלי. זה לא ייאמן.‬
‫טוב, נתראה בארוחת ערב.‬
‫ואל נמצאת בעיר ואני נפגשת איתה.‬
‫לוסיה, הזמנתי שם שולחן לפני חודשים.‬
‫איך? זה פשוט לא ייתכן.‬
‫אני נשבע שזה לא אני.‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬
‫זה מוכיח שצדקתי כשלא הענקתי לך את התפקיד.‬
‫השתנת לי על האוטו.‬
‫אתה רופא נהדר,‬
‫ואתה אדם טוב,‬ ‫אז לא אשלול את רישיון הרפואה שלך.‬
‫בינתיים.‬
‫אם תרצה להמשיך לעבוד פה,‬ ‫תצטרך לנסוע לעיירה הזו.‬
‫סנטה מריה, 120 תושבים.‬
‫אתה תהיה הרופא שלהם למשך חודש.‬
‫לא.‬
‫בחייך, בוס.‬
‫אתה לא יכול...‬ ‫-תעדיף לא להיות רופא יותר?‬
‫אתה לא יכול לשלוח אותי לשם.‬
‫אתה תצא לשם ביום שני.‬
‫הרופא בדרך.‬
‫כולם מוזמנים לאספה עירונית.‬
‫הפעמון דורש תיקון.‬
‫מערכת הכריזה דפוקה.‬
‫אף אחד לא בא לאספה לגבי התיקון שלה.‬
‫לעזאזל.‬
‫קדימה, סנטה מריה!‬
‫יש אספה עירונית!‬
‫יש אספה, לעזאזל!‬
‫קדימה. בואו לאספה. כולם לאספה!‬
‫קדימה! בואו!‬
‫קדימה.‬
‫שיהיה ברור דבר אחד.‬
‫אם אתם שומעים את הכרוז בכנסייה,‬ ‫זה אומר שיש אספה עירונית.‬
‫הנה העניין.‬
‫מגיע לסנטה מריה רופא לחודש.‬
‫יש לנו חודש אחד בדיוק‬
‫כדי לשכנע את הרופא‬ ‫לחתום על חוזה לטווח ארוך.‬
‫אם הרופא יחתום,‬
‫יהיה לנו בוודאות בית אריזה.‬
‫זה לא ודאי.‬ ‫- זה כן.‬
‫ברור שזה ודאי. למה שלא יהיה?‬
‫לכולנו יהיו שוב עבודות.‬
‫ועם הזמן נקים קואופרטיב‬ ‫והחברה תהיה בבעלותנו.‬
‫מי לא רוצה להיפטר כבר מקצבאות הסעד שלנו?‬
‫ושנוכל למכור את הדגים שלנו?‬
‫רוצות שהבעלים שלכן יחזרו מארה"ב?‬
‫אנחנו צריכים שהעיירה שלנו תהיה על המפה.‬
‫במקום להתחנן מהאמריקנים לכמה דולרים,‬
‫לבד, בלי המשפחה,‬ ‫כשאנחנו בקושי דוברים את השפה.‬
‫יש לנו חודש אחד לשכנע את הרופא‬
‫שסנטה מריה היא המקום‬ ‫הכי יפה בעולם. כי זה נכון!‬
‫כן!‬
‫יש לנו חודש לשכנע את ד"ר מטאו סוארס‬
‫שסנטה מריה היא כל מה שחלם עליו.‬
‫יש לנו חודש לגרום לו להתאהב בסנטה מריה.‬
‫כן!‬
‫קדימה!‬
‫טמאלס!‬
‫מולה, מתוק וצ'ילי!‬
‫מי רוצה טמאלס?‬
‫זו חייבת להיות אהבה ממבט ראשון.‬
‫צודק.‬
‫צריך לנקות את העיר מהיסוד.‬
‫- ניקיון העיר, תיקון הכנסייה -‬
‫יודע מה יהיה נהדר?‬
‫אם הוא ימצא כסף. הכי נפלא למצוא כסף.‬
‫גם אם זה רק חמישה פסו.‬ ‫זה משמח אותך לכמה ימים.‬
‫אתה מרגיש שיש לך מזל.‬
‫ככה נפתה אותו.‬
‫יופי, רעיון טוב.‬
‫באמת?‬
‫כן, לך על זה.‬
‫ומה התקציב שלי?‬
‫מה זאת אומרת? אתה אחראי לתקציב, לעזאזל!‬
‫קודם כול, איך הוא יגיע לכאן?‬
‫הרפסודות שלנו ירתיעו אותו.‬
‫צודק.‬
‫כדאי שנשיג איזו דוברה יפה.‬
‫לא, עדיף יכטה.‬
‫אנחנו צריכים שהוא יגור‬ ‫בבית הכי מודרני שיש.‬
‫הבית שלי.‬ ‫-שלך?‬
‫הוא מודרני, אבל...‬ ‫-אבל מה?‬
‫אבל הוא מחריד.‬
‫הוא הכי מודרני בעיר.‬
‫ככה נראים הבתים בעיר. כאלה הם.‬
‫מה, מחרידים?‬
‫הוא היחיד שיש בו טלפון.‬
‫פוטבול!‬
‫הוא מודרני.‬ ‫-הוא מחריד.‬
‫מחריד.‬ ‫-פוטבול!‬
‫חיפשתי מידע על הרופא באינטרנט,‬
‫והוא מכור לפוטבול.‬
‫איזה משחק!‬
‫אלה הכללים, המגרש והמדים.‬
‫זה כמעט כמו כדורגל, נכון?‬
‫כן.‬
‫תפיסה! וואו!‬
‫בואו ניפטר מהשערים.‬
‫בפיתוי צריך להיראות ולהריח טוב.‬
‫להיות כובשי לבבות.‬
‫לחקור את מושא הפיתוי.‬
‫לדבר בשפתו.‬
‫לומר לו מה שירצה לשמוע. לשמח אותו.‬
‫פיתוי קל להגיד, אבל זו עבודה במשרה מלאה,‬
‫ובמקרה של סנטה מריה,‬
‫זה יצליח רק אם נשתף פעולה.‬
‫חושבים שאנחנו עצלנים כי אנחנו מובטלים.‬
‫אף אחד לא יצטרך לעמוד שוב בתור לקצבאות.‬
‫אנחנו עוזרים לעצמנו,‬ ‫ועובדים על זה קשה מבוקר עד ערב.‬
‫הם עוד יראו מה אנחנו שווים.‬
‫ככה, יפה שלי.‬
‫כמו חדש.‬
‫זה ורוד, קונסואלו.‬
‫זה כמעט לבן.‬ ‫-זה ורוד.‬
‫מעולה!‬
‫מה אנחנו עושים?‬ ‫-נצותת לשיחות שלו.‬
‫למה?‬ ‫-כדי להכיר אותו לעומק.‬
‫תוקן!‬
‫תחי סנטה מריה!‬
‫לעזאזל.‬
‫אלה העמדות.‬
‫של מי?‬ ‫-מתי?‬
‫צריך לראות פה סימוני יארדים...‬ ‫-מי ראשון?‬
‫יארד-יארד.‬
‫אלוהים. הם השתגעו לגמרי.‬
‫רבותיי!‬
‫אנחנו רק צריכים שתי קבוצות.‬
‫לא קראתם את הכללים.‬
‫מי יתחיל את המהלכים בצד הזה?‬
‫למרכז. ובצד הזה?‬
‫לכו קצת אחורה.‬
‫הם בראש הקבוצות.‬
‫זה כל מה שהייתם צריכים לעשות.‬
‫אפשר להתחיל עכשיו?‬
‫שלושים ושש!‬
‫-מתחילים!‬
‫רוץ!‬ ‫-רוץ!‬
‫שלושים ושש!‬ ‫-מתחילים!‬
‫היי, חורחה!‬
‫חורחה!‬
‫שלושים ושש!‬
‫תפסת, בנחמין! רוץ!‬
‫שומעים אותי?‬
‫כן, פפה. אני שומעת אותך.‬ ‫אני חוזרת, אני שומעת אותך.‬
‫שומעים אותי?‬
‫כן, שומעים.‬ ‫-מיד אחזור.‬
‫מהר.‬
‫זה עבד!‬
‫דון קלאודיו!‬ ‫-קלאודיו!‬
‫יום יפה. נכון, דון קלאודיו?‬
‫לא, דוקטור.‬
‫יש לנו פה רק טלפונים קוויים.‬
‫אינטרנט?‬
‫רשת אלחוטית?‬ ‫-יש לנו קפה אינטרנט.‬
‫אבל זה עובד שם רק לפעמים.‬
‫מתרגלים.‬
‫סתום את הפה.‬ ‫-מה יש?‬
‫עכשיו תוכל להתחבר לטבע.‬
‫הם מגיעים!‬
‫למקומות! מהר!‬ ‫-מהר!‬
‫הכחולים בצד הזה.‬
‫אין מצב!‬
‫לא ייאמן!‬
‫לא נכון.‬
‫אני לא מאמין. פוטבול?‬
‫כן, זה הספורט הרשמי של סנטה מריה.‬
‫אתם משחקים פה פוטבול?‬ ‫-כמובן.‬
‫זו מסורת. אפילו יש לנו ליגה, נכון?‬
‫כן.‬
‫מוזר.‬
‫בחיים לא ראיתי קוורטרבק שעוצר ככה.‬
‫כן...‬
‫הוא כוכב הקבוצה.‬
‫יש לו טכניקה ייחודית. לא?‬
‫הוא שחקן מדהים!‬
‫אולי זה עוזר לו.‬
‫נוכל ללכת לשם?‬
‫לא.‬ ‫-קדימה.‬
‫נו, קדימה.‬ ‫-לא.‬
‫נו, קדימה.‬ ‫-טוב...‬
‫נו, קדימה.‬
‫אתה סתום או משהו?‬ ‫-לא.‬
‫הם מגיעים לפה!‬ ‫-לעזאזל!‬
‫הם מגיעים!‬ ‫-כולם לעמדות.‬
‫לעמדות!‬
‫שלושים ושש!‬
‫חורחה!‬
‫עכשיו רוץ, בנחמין! רוץ!‬
‫רוץ!‬
‫מה הוא עושה?‬
‫ניצחנו!‬
‫נראה לי שהוא התלהב כי המשחק נגמר.‬
‫חבל.‬
‫כל הכבוד, קבוצה! תחגגו!‬
‫ניצחנו!‬ ‫-שתי הקבוצות ניצחו?‬
‫ניצחנו!‬ ‫-זה ניצחון לספורט!‬
‫העונה נגמרה.‬
‫כולנו ניצחנו.‬
‫ניצחנו!‬
‫תודה.‬ ‫-אני אעזור לך.‬
‫רבותיי.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫ברוך הבא לסנטה מריה,‬
‫עיירה שופעת טוב לב שכולם גרים בה בלי פחד.‬
‫כפי שאתה רואה, היא גן עדן אמיתי.‬
‫- סנטה מריה, אתר מורשת עולמית -‬
‫זהירות.‬
‫תודה.‬ ‫-תכיר את...‬
‫מספיק.‬
‫זו סנטה מריה, הקדושה המגנה על העיירה שלנו.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-יפה מאוד.‬
‫בוא.‬
‫תודה.‬
‫אז תתמקם לך בשקט‬
‫ואנחנו נביא את המזוודות שלך.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫אם תצטרך משהו,‬
‫אני גר ממש מאחור.‬
‫תרגיש בנוח ושהות נעימה.‬
‫קדימה.‬
‫- ברוך הבא, ד"ר מטאו -‬
‫הלו.‬ ‫-היי. איך הייתה הנסיעה?‬
‫אני הרוג.‬
‫לא תאמיני איזו נסיעה הייתה.‬
‫ואיך העיירה?‬
‫האי?‬
‫קטנטן.‬
‫והרנאן?‬
‫חרמאן.‬
‫הוא בסדר.‬
‫נחמד מאוד, אבל די מוזר.‬
‫ואיך הבית?‬
‫הבית?‬
‫הבית מחריד.‬
‫הוא מעוצב באופן הכי מזעזע שראיתי בחיי.‬
‫לא תאמיני איזו תמונה‬ ‫יש לי מול העיניים כרגע.‬
‫איזו תמונה? לא הורדת אותה?‬
‫מה את עושה?‬
‫אני מתכוננת לצאת.‬ ‫אני הולכת לאכול במקום האהוב עליך.‬
‫אני מת לעוף טיקה מסאלה.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫עוף טיקה מאסלה.‬
‫עוף טיקט מאסלה. לך למטבח!‬
‫איזה מטבח?‬ ‫-במסעדה.‬
‫אני הולך.‬
‫עוף טיקה מסאלה!‬
‫עוף טיקה מסאלה.‬ ‫-אופטיקה מה?‬
‫עוף טיקה מסאלה. זה המאכל האהוב על הרופא.‬
‫עוף טיקה מאסלה.‬
‫עוף בסגנון הודי.‬
‫שלום.‬
‫את יודעת אם יש מסעדה בסביבה?‬
‫יש רק מסעדה אחת.‬
‫כבר עברת אותה. היא ברחוב הזה, מאחור.‬
‫טוב, תודה.‬
‫אני מטאו.‬
‫אני אנה.‬ ‫-נעים מאוד, אנה.‬
‫נתראה כבר.‬
‫יש לכם משהו עם עוף?‬
‫- מנת היום: עוף טיקה מסאלה -‬
‫עוף טיקה מסאלה?‬
‫אני רוצה אותה, בבקשה.‬
‫היי. שלום.‬
‫תיהנה מהארוחה, דוקטור.‬
‫ברוך הבא.‬
‫יום ראשון לא רע בכלל.‬
‫בנחמין צדק,‬
‫הכי כיף להרגיש שיש לך מזל‬
‫כשאתה מוצא כסף.‬
‫בוקר טוב, דוקטור.‬
‫אני לא אמור לבוא,‬ ‫אבל רציתי לומר שלום ולהציג את עצמי.‬
‫אני בנחמין.‬
‫זה הבית שלי.‬
‫אה. מה שלומך? נעים מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫תודה שנתת לי לגור פה.‬
‫זה בית...‬
‫יחיד במינו.‬
‫למה כולם פה?‬
‫הם רוצים שתטפל בהם.‬
‫טוב. אני צריך קפה.‬
‫איפה מכונת הקפה?‬
‫לא, מכונת האספרסו.‬
‫כן, זאת היא.‬
‫טוב, מר דלפינו. לנשום עמוק.‬
‫לנשוף.‬
‫יפה מאוד.‬
‫לפתוח פה גדול.‬
‫גדול יותר.‬
‫עוד קצת.‬
‫יופי.‬
‫זה כואב?‬
‫לא, דוקטור.‬
‫יש לי פטרת בכף הרגל, דוקטור.‬
‫תמיד מגרד לי שם.‬
‫וזה מתפשט.‬
‫זו כבר לא "פטרת בכף הרגל".‬ ‫זו כבר "פטרת בכל הרגל".‬
‫אני מפחד שזה ימשיך להתפשט.‬
‫אתה מבין?‬
‫רוצה לראות?‬
‫תראו את המזרק!‬
‫במה אפשר לעזור?‬
‫תן לי גלולות למניעת הריון. בבקשה, דוקטור.‬
‫בבקשה.‬
‫אניטה.‬
‫אחה"צ טובים.‬ ‫-שלום, חרמאן.‬
‫רציתי לומר לך ש...‬
‫ראיתי שהרופא יצא מהבית שלך.‬
‫אז מה?‬
‫כלום.‬
‫אין בזה שום דבר רע.‬
‫הרופא הוא בהחלט גבר נאה.‬
‫ו...‬
‫את מחבבת אותו קצת?‬
‫חרמאן, הוא מאורס.‬
‫אבל את לא מחבבת אותו קצת?‬
‫אני לא מעוניינת בחבר.‬
‫יש לי עומס בעבודה, מותק. אני לא באה.‬
‫ובסוף השבוע?‬ ‫אני לא יכול להעביר חודש שלם בלעדייך.‬
‫מצטערת. זו לא אשמתי שהצטרכת לנסוע לשם.‬
‫אני אתקשר אלייך מחר.‬
‫בוקר טוב.‬
‫תראו תראו.‬
‫ממש התמקמת פה, דוקטור.‬
‫יפה מאוד.‬
‫איך היה עם המטופלים?‬
‫אני לא אשרוד פה שבוע בקצב הזה.‬
‫הרופא אמר שטיפל ב-40 מטופלים ביום אחד!‬
‫ושהוא לא יחזיק מעמד בקצב הזה.‬
‫הוא אמר שראה דברים‬ ‫שבחיים לא ראה בקריירה שלו.‬
‫הוא אמר, ואני מצטט,‬
‫"הרגשתי שחזרתי לימי הביניים".‬
‫ימי הביניים!‬ ‫זה היה לפני 500 שנה כמעט, נכון?‬
‫כן.‬
‫ככה מפתים מישהו?‬
‫למי יש פטרת בכף הרגל?‬
‫חורחה!‬
‫חשבת שאם תראה לו את הפטרת הדוחה שלך,‬ ‫הוא ירצה להישאר?‬
‫הגירוד משגע אותי.‬
‫וגם הריח.‬ ‫-די, לעזאזל.‬
‫מעתה והלאה, אני אקבע מי ילך לרופא.‬
‫ברור?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫מי צריך תור?‬
‫אני.‬ ‫-אני.‬
‫אני רוצה תור.‬
‫חורחה!‬
‫חורחה, חשבתי שאולי...‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אני לא אראה לרופא את הרגליים שלי.‬
‫לא, זה לא העניין. אתה אוהב מוזיקה, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-נפלא.‬
‫תשמיע מוזיקת רוק לרופא. הוא מת על זה.‬
‫לא, אני שונא רוק.‬
‫אני בקטע של קומביה.‬
‫אז קומביה ורוק, רוק וקומביה.‬
‫זו רק מוזיקה, בסופו של דבר.‬
‫אני סומך עליך.‬
‫לא! אני שונא רוק!‬
‫אל תדאג. אתה תאהב את זה.‬
‫אתה עוד תופתע. תודה!‬
‫אני פה שלושה ימים ואני לא יכול יותר.‬
‫אני אתקשר לבוס שלי ואבקש לחזור.‬
‫אני אתקשר אחר כך, מותק.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫מי מדברת?‬
‫זה בית החולים.‬
‫אה. בוקר טוב.‬
‫אפשר לדבר עם ד"ר פניה, בבקשה?‬ ‫מדבר ד"ר מטאו סוארס.‬
‫בטח, דוקטור. רק רגע.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-תירגעי.‬
‫ד"ר סוארס?‬
‫כן.‬ ‫-ד"ר פניה כועס עליך מאוד.‬
‫הוא ביקש שתפסיק להתקשר אליו.‬
‫אם תתקשר שוב, אל תטרח לחזור בכלל.‬
‫שיהיה לך יום טוב, דוקטור.‬
‫בוקר טוב, דוקטור.‬
‫בוקר טוב, גברתי.‬ ‫-קבעתי תור.‬
‫כמובן. תיכנסי.‬
‫היתושים עקצו אותך כהוגן, דוקטור.‬
‫כן, לגמרי. תיכנסי, בבקשה.‬
‫הלו? מר הרננדס?‬ ‫-כן.‬
‫מה שלומך? זה חרמאן הררה.‬ ‫-מי?‬
‫חרמאן, מסנטה מריה.‬
‫מהעיירה של אריזת הדגים.‬
‫כן. אני זוכר את הצעת העיירה שלך.‬ ‫מה העניין, חרמאן?‬
‫התקשרתי כדי להודיע לך שהשגנו רופא,‬
‫והוא יחתום פה על קביעות.‬
‫אני שמח לשמוע,‬
‫אבל נראה שנקים את המפעל בקטלינה דה ריוס.‬
‫הם הציעו לנו הצעה נהדרת ו...‬
‫גם אנחנו יכולים להציע לך הצעה נהדרת.‬
‫תראה, חרמאן.‬
‫הם שילמו לנו מקדמה אישית נדיבה.‬
‫מקדמה אישית נדיבה של כמה, בדיוק?‬
‫חצי מיליון פסו?‬
‫הם דורשים שוחד.‬
‫ככה זה תמיד מתנהל, בנחמין.‬
‫כאן ובכל מקום אחר.‬ ‫-זה המון כסף!‬
‫אבל נוכל להחזיר את הכסף‬ ‫כשנמכור את הדגים שלנו, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-אין לי גישה לסכומים כאלה.‬
‫זו הלוואה, בנחמין.‬
‫חרמאן, הבוסית שלי בחיים לא תסכים לזה.‬
‫הבוסית שלך?‬
‫אתה לא יכול להחליט בעצמך?‬
‫אני ככה קרוב לזה שיחליפו אותי בכספומט.‬
‫אתה כבר כספומט.‬
‫תסתכל על עצמך!‬
‫מה אתה רומז?‬
‫אני מנהל הבנק הזה כבר 12 שנים.‬
‫ועשו לי טובה,‬
‫תעמידו פנים שהכול בסדר. מצלמים אותנו.‬
‫אתה באמת חושב שמישהו יעבור על הצילומים?‬
‫אחה"צ טובים. במה אוכל לעזור?‬
‫בנחמין. בבקשה.‬
‫אה, הלוואה.‬
‫כמה תרצו ללוות?‬
‫אני אפרק לך את הצורה!‬
‫תירגע.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫מה השם?‬
‫אז מצאנו דרך לצותת לשיחות שלו...‬
‫שלום.‬
‫חרמאן, מה אתה עושה פה?‬ ‫-מה קורה?‬
‫מה את מסתירה, אניטה?‬ ‫-כלום.‬
‫כלום.‬
‫נו, תראי לי.‬
‫מה שכתוב פה עלול להזיק.‬
‫אני לא יכולה להראות לך.‬
‫זה מידע פרטי מאוד שאסור לנו לנצל.‬
‫אניטה, בחייך.‬
‫כשהיה צעיר, אחיו מת וזה השפיע עליו קשות.‬
‫בדיוק כמוני.‬
‫מה?‬
‫חרמאן, אחיך לא מת.‬
‫הוא רק עבר לארה"ב.‬
‫זה כמעט אותו הדבר, נכון?‬
‫תבטיח שלא תשתמש במידע הזה.‬
‫מבטיח?‬ ‫-את מאמינה לו?‬
‫שיגבה את ההבטחה שלו במזומנים.‬
‫בסדר.‬
‫שקלת לעזוב אי פעם?‬
‫לא, אני לא אעזוב את סנטה מריה.‬
‫אם הייתי יכול לשבת פה בכל יום ולדוג,‬
‫גם אני לא הייתי עוזב.‬
‫בן כמה אתה?‬
‫בן 33.‬
‫למה?‬
‫פשוט...‬
‫זה היה הגיל של אחי כיום.‬
‫הוא מת לפני כמה שנים.‬
‫צר לי לשמוע.‬
‫גם אחי מת.‬
‫בגיל ארבע.‬
‫הייתה לנו תאונה ו...‬
‫האמבולנס התעכב יותר מדי.‬
‫לכן נהייתי רופא.‬
‫כדי להציל חיים.‬
‫אני לא מדבר על זה הרבה.‬
‫גם אני לא.‬
‫תמיד קשה לדוג או שאני פשוט גרוע בזה?‬
‫לא, אתה רק צריך להתאמן על זה.‬
‫עוד תראה.‬
‫דגתם משהו?‬
‫עוד לא, אבל זה יקרה בקרוב.‬
‫אני עוד אדוג משהו לפני שאעזוב. מבטיח.‬
‫לזכר האחים שלנו.‬
‫תזכור, צריך רק סבלנות.‬
‫היא עצבנית לפעמים.‬
‫כן, היא מחבבת אותך.‬
‫מה?‬ ‫-היא סיפרה לי.‬
‫הגזמת, גבר.‬
‫מוכן?‬
‫תקשיב לקול שלו.‬
‫עברו כמה ימים והתוכנית שלנו התחילה לעבוד.‬
‫מי שמתמיד מצליח, לא ככה?‬
‫מטאו עמד לבלוע את הפיתיון.‬
‫דון קלאודיו! שיהיה לך יום טוב.‬
‫כל העיירה שיתפה פעולה.‬
‫קסדייה.‬
‫קסדיות.‬
‫אבל למרות כל מאמצינו,‬
‫הרופא התחיל להרגיש בודד.‬
‫אמרת שתבואי בעוד עשרה ימים.‬
‫את יודעת מתי תבואי?‬ ‫-אני לא יודעת, אהוב שלי.‬
‫אני מתגעגע, מותק.‬
‫תגיד, אם הייתי שם, מה היית עושה לי?‬
‫מה הייתי עושה לך?‬ ‫-כן.‬
‫טוב...‬
‫קודם כול,‬
‫מנשק לך את הצוואר.‬
‫ואז...‬
‫הייתי מלטף לך את הזרועות‬
‫ואת הגב שלך.‬
‫כן?‬
‫ואת הרגליים שלך.‬
‫כן. ומה עוד?‬ ‫-אולי תתפשטי?‬
‫התפשטתי.‬
‫יופי.‬ ‫-מה עוד?‬
‫ואז...‬
‫הייתי מוציא את הציוד שלי.‬
‫הציוד שלו?‬
‫מה היית עושה בציוד שלך?‬
‫תגיד לי כבר.‬
‫תגיד לה.‬
‫מלטף לך את כפות הרגליים.‬
‫כפות הרגליים שלה?‬
‫כדאי שנכתוב את כל זה?‬ ‫-כן.‬
‫אלבה,‬
‫לאיזה ציוד הוא התכוון?‬
‫נו, הכלי שלו.‬
‫איזה?‬ ‫-בחייך, קונסואלו!‬
‫זה השיר האהוב עליי.‬
‫"לפני שישכחו אותנו‬
‫"נעשה היסטוריה‬
‫"לא נזחל על ארבע‬
‫"נפשנו לא אשמה‬
‫"לפני שישכחו אותנו‬
‫"נפיל את החומות‬
‫"נחפש"...‬
‫שלום.‬
‫מה יש?‬
‫שלום, ורה. מה שלומך?‬ ‫-חרמאן.‬
‫השגת אותו או לא?‬
‫סליחה.‬
‫הקפאת אותו?‬
‫הוא לא כזה קפוא.‬
‫לעזאזל.‬
‫להתראות.‬
‫הבחור הזה...‬
‫סבלנות.‬
‫בקרוב נעלה משהו בחכה.‬
‫חרמאן.‬ ‫-מה?‬
‫הוא נגס בפיתיון?‬ ‫-כן.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫מה לעשות?‬ ‫-תגלגל אותו אליך.‬
‫חזק אבל ברוגע.‬
‫קדימה.‬
‫הוא כבד.‬ ‫-תפעיל כוח.‬
‫הנה הוא!‬
‫הוא...‬
‫הוא ממש קר.‬
‫כן.‬ ‫-הוא קפוא.‬
‫זה עוד יותר מיוחד, כי הוא מהמעמקים.‬
‫הדג הראשון שלך.‬ ‫-הראשון שלי?‬
‫הדג הראשון שלך.‬ ‫-הדג הראשון שלי!‬
‫הדג הראשון שלי.‬ ‫-מזל טוב!‬
‫הנה שלל היום שלך.‬
‫הנה הדג!‬
‫מזל טוב על הדג הראשון שדגת!‬
‫לחיים!‬
‫תודה.‬
‫ערב טוב לכם, תושביה היפים של סנטה מריה.‬
‫הערב זו חגיגת המים והדגים.‬
‫וזה בדיוק הרגע הנכון להציג‬ ‫את הלהקה "טורמנטה טרופיקל".‬
‫וכדי שלא תשכחו אותנו,‬ ‫אנחנו עוד נרקיד אתכם.‬
‫תיהנו.‬
‫בראבו!‬
‫דוקטור.‬
‫ציירתי לך ציור. אני מקווה שתאהב אותו.‬ ‫זה אתה כשדגת את הדג הראשון שלך.‬
‫תודה רבה.‬
‫"לפני שישכחו אותנו‬
‫"נעשה היסטוריה"...‬
‫ההצלחה תמיד מתוקה אך מרירה.‬
‫רציתי לרקוד אבל הרגשתי חצוי.‬
‫חרמאן.‬
‫קדימה, בוא נרקוד.‬
‫בסדר? בוא.‬
‫"לפני שישכחו אותנו‬
‫"נפיל את החומות‬
‫"ונחפש שרידים‬
‫"לא משנה אם היו אלה חיינו"‬
‫חרמאן.‬
‫בוקר טוב, אניטה. מה נשמע?‬ ‫-אתה לא מפחד?‬
‫מה?‬
‫שמטאו יגלה שהכול שקרים.‬
‫לא, למה שיגלה? לא נספר לו.‬
‫אנחנו כל כך קרובים.‬
‫צריך להפסיק עם זה.‬
‫אניטה, אנחנו זקוקים לחברת האריזה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני יודעת,‬
‫אבל אם נפגע במטאו, היא לא שווה את זה.‬
‫אניטה, את לא יכולה לפרוש לי עכשיו.‬
‫אני לא אמשיך בזה.‬
‫מה זאת אומרת? בבקשה, אל תספרי לו.‬
‫אל תהרסי את כל מה שהשגנו.‬
‫תבטיחי לי, טוב?‬
‫נו, תבטיחי לי.‬
‫אל תספרי לו.‬ ‫-בסדר.‬
‫הם שוב דחו את הבקשה.‬
‫למה?‬ ‫-למה?‬
‫א', כי זה הרבה כסף.‬
‫וב', באף טופס שלנו אין סעיף לשוחד.‬
‫זה לא שוחד.‬
‫זה כן שוחד.‬
‫זה לא.‬ ‫-זה כן.‬
‫זה לא.‬ ‫-רגע.‬
‫אתה באמת מנהל הבנק הזה?‬
‫כן.‬ ‫-לא נראה לי.‬
‫אני לא חושב שאתה המנהל.‬ ‫-לא?‬
‫לא, המנהל לא ייתן לאחרים לחלק לו הוראות.‬
‫מנהל בנק פוסל ויוזם והוא מעורב בעניינים.‬
‫אתה כזה? לא. כי אתה לא המנהל אלא...‬
‫אל תגיד את זה.‬ ‫-כספומט דפוק.‬
‫תסתכל על עצמך.‬
‫זו קלאסיקה.‬
‫אהבתי.‬
‫מה קרה לך שם?‬
‫נפלתי.‬
‫מי תפר לך?‬
‫סנטה מריה נמצאת‬ ‫במרחק חמש שעות מבית חולים,‬
‫אז כשאין לנו ברירה...‬
‫הקצב. היית מאמינה?‬
‫הוא תופר פצעים‬ ‫כי הוא מבין בגוף האדם יותר מכולם.‬
‫אני לא יודע אם הוא שוטף ידיים בכלל.‬
‫הוא שוחט חזירים ואז תופר בני אדם.‬
‫הקצב תופר בני אדם?‬
‫יכול להיות שזה קרה.‬
‫כל אדם ראוי לרופא אמיתי.‬
‫לוסיה?‬
‫כן?‬ ‫-את מקשיבה לי?‬
‫אני מאחרת.‬
‫מצטער שהטרדתי אותך‬ ‫עם הבעיות בעיירה הקטנה שלי.‬
‫אני אתקשר אליך הערב.‬
‫בסדר.‬
‫ביי.‬
‫נראה איך תגרום לה לעבור לפה.‬
‫מאו.‬
‫מאו הוא החבר הכי טוב שלו.‬ ‫-מבית החולים.‬
‫תותח!‬
‫עשה לי טובה.‬
‫תוכל להקליט לי את המשחק בשבת?‬
‫לא תוכל לצפות בו שם?‬
‫לא.‬
‫זה בטח משחק פוטבול.‬
‫כנראה.‬
‫למי יש דבר כזה שקולט ערוצי טלוויזיה?‬
‫לסוסי.‬
‫סוסי קולטת את כל הערוצים.‬
‫היא השיגה את זה מארה"ב.‬
‫אז נשתמש בזה בשבת במסעדה.‬ ‫-כן.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-תגיד.‬
‫ראית את לוסיה?‬
‫למה?‬
‫לא, פשוט...‬
‫היא מתנהגת מוזר ואני...‬
‫לא יודע.‬
‫תוכל להשגיח עליה בשבילי?‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תדאג, אני אשים עליה עין.‬
‫דיברתי עם חברת האריזה ויש לנו בעיה.‬
‫אבל להירגע!‬
‫החדשות הטובות הן שנוכל לפתור את זה,‬ ‫אבל אך ורק אם נעבוד ביחד.‬
‫אז הנה התוכנית.‬
‫ברוך הבא, מר הרננדס.‬
‫ברוך הבא לסנטה מריה.‬
‫תודה.‬
‫כן, אבל לפי מפקד האוכלוסין,‬ ‫בסנטה מריה יש 110 תושבים.‬
‫זו כנראה טעות דפוס.‬
‫למי אתה מאמין יותר?‬
‫לנתונים סתמיים או למישהו שגר כאן מלידה?‬
‫כדי שהפרויקט שלנו יצא לפועל ויקבל עדיפות,‬
‫אנחנו צריכים שיגורו פה 210 איש לפחות.‬
‫אני יודע.‬
‫אתה חושב שהייתי עושה את כל זה‬ ‫אם לא היו בעיירה הזו 225 איש?‬
‫אני באמת לא יודע מה לומר לך.‬
‫תראה.‬
‫כמה אנשים יש פה כרגע, לדעתך?‬
‫פשוט תנחש.‬
‫בסביבות 100 או 120.‬
‫טוב. בוא איתי, בבקשה.‬
‫בוא.‬
‫מכאן.‬
‫זהירות.‬
‫לכאן?‬ ‫-כן, לשם.‬
‫תודה.‬
‫קדימה!‬
‫מהר!‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫יש טלנובלה ב-20:00.‬
‫מהר!‬
‫קדימה! כולם לשבת!‬
‫סליחה.‬ ‫-מהר!‬
‫תחלקו לוחות ושעועית.‬
‫מהר!‬
‫השיכור!‬ ‫-בינגו!‬
‫סליחה, תמשיכו.‬
‫וכמה אנשים יש פה, לדעתך?‬
‫לא יודע. בסביבות 100.‬ ‫-כן.‬
‫נכון?‬
‫אז בבקשה.‬
‫טוב.‬
‫יפה מאוד!‬
‫חרמאן, אני רואה שצדקת במה שאמרת,‬
‫אז נוציא לפועל את הפרויקט.‬
‫דנתם כבר במקדמה האישית שלי?‬
‫דיברנו עליה והיא תהיה מוכנה השבוע.‬
‫סגור.‬
‫מושלם.‬ ‫-אני אלווה אותך לסירה.‬
‫איפה המסעדה?‬
‫המסעדה? למה?‬
‫שכחתי שם את הכובע שלי.‬
‫אל תדאג, אני אביא לך אותו.‬
‫לא, זה בסדר, אני אביא אותו. איפה המסעדה?‬
‫המסעדה שם. לך ישר עד הסוף.‬ ‫-היא שם?‬
‫כן. לך לשם.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אחכה פה.‬ ‫-טוב.‬
‫כולם למסעדה!‬
‫דוקטור!‬
‫מרגריטה.‬
‫איפה כולם?‬
‫כבר אחרי 20:00.‬
‫יש טלנובלה הערב.‬
‫זה הכובע שלי.‬
‫אבל זה נשמע כמו "א-הא"?‬
‫או נשמע כמו "אה"?‬
‫זה נשמע כמו "אה".‬
‫נו?‬
‫אם הייתי יודע שזה חשוב, הייתי שם לב.‬
‫נו?‬
‫ההלוואה שוב נדחתה.‬
‫אתה באמת סתם כספומט.‬
‫זה היה התופס.‬
‫יפה.‬
‫יש!‬ ‫-יש.‬
‫יש.‬ ‫-יש.‬
‫יש!‬ ‫-יש.‬
‫השגנו ניסיון ראשון.‬
‫איזה מהלך נהדר.‬
‫מדהים.‬
‫הפסקת שירותים.‬
‫שניהם?‬ ‫-הם מתקדמים לשם.‬
‫אני לא יכול יותר.‬ ‫זה גרוע יותר ממוזיקת רוק.‬
‫אני לא מבין כלום.‬
‫אי אפשר להבין את זה.‬
‫איך אפשר לקרוא לזה ספורט?‬
‫רק מטומטמים ירוצו ככה...‬
‫דבר בשקט.‬
‫צ'וי.‬ ‫-כן.‬
‫תעביר לכדורגל.‬
‫מרגריטה, תעבירי ערוץ.‬
‫מהר.‬
‫המשחק הזה...‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬
‫יש!‬
‫כן.‬
‫גול!‬
‫מספיק.‬
‫הוא בא. תעבירי, מרגריטה.‬
‫למה אמרתם "גול"?‬
‫מה פספסתי?‬
‫הבועט בעט.‬
‫הוא בעט ובום.‬
‫השגנו נקודה.‬
‫יוצא מהכלל.‬
‫נהדר.‬
‫והרץ רץ.‬
‫הוא רץ ובום. עוד נקודה.‬
‫זה היה יוצא מהכלל.‬
‫יפה.‬
‫בנחמין.‬
‫אתה שיכור לגמרי.‬
‫כן, שיכור לגמרי.‬
‫תרנגול!‬ ‫-קוקוריקו!‬
‫אני לא מאמין.‬
‫ממש בכל פעם שאני עובר פה, אני מוצא שטר.‬
‫יש לך המון מזל.‬
‫הלוואי שהיה לי מזל כזה.‬ ‫-בנחמין.‬
‫תסתום כבר.‬
‫לא.‬
‫טוב לנו פה.‬
‫זה יום נהדר!‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫לחיים! לא, לחיי סנטה מריה!‬
‫לחיים!‬
‫אתר המורשת העולמית סנטה מריה.‬
‫הדג בלע את הפיתיון.‬
‫שמעתם מה הוא אמר?‬
‫"טוב לנו פה." זה מה שהוא אמר.‬
‫רואים שהוא אוהב למצוא כסף.‬
‫זה עובד.‬
‫לא.‬
‫אם נבקש ממטאו לחתום עכשיו,‬
‫הוא יסרב.‬
‫זה החלק הכי קשה.‬
‫קל לגרום לדג לבלוע את הפיתיון.‬
‫אבל לשכנע אותו שעדיף לו‬ ‫לחיות מחוץ למים? זה החלק הקשה.‬
‫אבל אם הדג ישתכנע,‬
‫הוא יקפוץ לסירה מרצונו.‬
‫מרצונו.‬
‫אז מה נעשה עכשיו?‬
‫לנצ'ו.‬
‫מה אתה עושה בשעתיים הקרובות?‬
‫נוכל להזמין אותך למסקל?‬
‫לחיי ד"ר סאלאס.‬ ‫-לחיים.‬
‫ברוך הבא לסנטה מריה.‬
‫שלום, מרגריטה.‬ ‫-שלום.‬
‫היי, ג'ורג'.‬
‫אפשר בירה, בבקשה?‬
‫בטח.‬
‫תגידי, מי זה?‬
‫רופא.‬
‫הוא מעוניין להיות הרופא הקבוע שלנו.‬
‫שמעתי שהוא יחתום לחמש שנים.‬
‫אומרים שהוא מצוין.‬
‫מרגריטה. מטאו, טוב לראות אותך.‬
‫עוד סיבוב.‬
‫שכחתי לומר לך שתוכל לקחת חופש מחר.‬
‫ד"ר סאלאס יחליף אותך.‬
‫תודה.‬
‫אז אולי נלך לדוג?‬
‫מחר?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫חמישה עשר, שישה עשר...‬
‫הוא בא.‬
‫כולם יקבלו תור. מי עכשיו?‬
‫טוב.‬
‫מה קורה?‬
‫אתה מוכן?‬
‫אוי, שכחתי. אני מצטער.‬
‫יש לי יום עמוס עם ד"ר סאלאס.‬ ‫הוא עובד אצלי בבית.‬
‫תראה כמה אנשים יש.‬
‫טוב.‬
‫אז בפעם הבאה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל הפיתיון הזה לא ייבלע בקלות.‬
‫לפעמים המטרה מקדשת את האמצעים.‬
‫גורלה של סנטה מריה היה בידינו‬ ‫וכבר היינו קרובים כל כך.‬
‫גברתי, אני מתקשר‬ ‫כי את דוחה שוב ושוב בקשה להלוואה‬
‫שבעיניי היא סבירה לחלוטין.‬
‫בנחמין, הבקשה מולי.‬
‫זה בסנטה מריה. אין שם שום בטחונות.‬
‫טוב, גברתי.‬
‫אני עובד אצלך כבר 18 שנים.‬
‫התפקיד שלך הוא לחלק את הקצבאות.‬
‫זה פשוט וקל. זה כל מה שביקשנו.‬
‫אבל אני רוצה...‬
‫אני לא רוצה להמעיט בערכן של כל השנים האלה‬
‫אבל תזכור שנוכל להחליף אותך...‬
‫אל תגידי את זה.‬ ‫-בכספומט.‬
‫היא אמרה את זה.‬
‫מה זה?‬
‫ההלוואה שלנו.‬
‫הם אישרו אותה?‬
‫לא. אני אישרתי אותה.‬
‫מה? איך?‬
‫נצטרך לחסוך הרבה כדי לפרוע אותה,‬
‫אבל אני בטוח שנוכל.‬
‫חרמאן.‬
‫מה זה?‬
‫קורות החיים שלי.‬
‫אני אצטרך עבודה בחברת האריזה.‬
‫תודה רבה.‬
‫תודה, גבר.‬
‫תודה רבה.‬
‫אני שמחה שהכול מסתדר שם.‬
‫תחזרי.‬
‫אני מתגעגעת אליך.‬
‫היי. אתה עדיין כועס עליי?‬
‫הלו?‬ ‫-מריה.‬
‫מה את לובשת?‬
‫את השמלה שנתת לי ליום ההולדת.‬
‫ומתחתיה?‬
‫מה?‬
‫מה את לובשת מתחתיה?‬
‫איך היה?‬ ‫-תראה.‬
‫מטאו התקשר ללוסיה והיא לא הייתה בבית.‬
‫בדיוק.‬
‫אז הוא השאיר לה הודעה ארוכה.‬
‫כן. ואז הוא התחיל לדבר על כפות רגליים.‬
‫וגם על הציוד.‬
‫זה היה מבלבל קצת.‬
‫ואז הוא התחיל לדבר על שמן.‬
‫תגיעו לעניין כבר.‬ ‫-רגע.‬
‫היא הייתה אצל מאו, החבר הכי טוב שלו.‬
‫מאו.‬
‫החבר הכי טוב שלו.‬ ‫-החבר שלו.‬
‫וגם שלה, מתברר.‬
‫נו, זה מובן מאליו.‬
‫אז לסיכום.‬
‫היא בוגדת בו כבר שלוש שנים.‬
‫עם החבר הכי טוב שלו!‬
‫מאו. שלוש שנים.‬
‫שלוש שנים!‬
‫אז הם נפרדו.‬
‫הם נפרדו?‬ ‫-הם נפרדו?‬
‫כן, הם נפרדו.‬
‫בבקשה.‬
‫כבר אין לו סיבה להישאר שם.‬
‫הוא יוכל להישאר כאן איתנו.‬ ‫-זה גם מה שאנחנו חושבות.‬
‫בדיוק.‬
‫טוב, לחיים!‬
‫לחיים!‬
‫רק אתם?‬ ‫-לא, מה פתאום.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה.‬
‫טוב, לחיים!‬ ‫-לחיים.‬
‫מטאו.‬
‫יום קשה?‬
‫נפרדתי מלוסיה.‬
‫מה קרה?‬
‫במשך כל הזמן הזה...‬
‫עם החבר הכי טוב שלי.‬
‫איך לא הבנתי שהם בוגדים בי?‬
‫אני בטוח ששאר החברים שלי ידעו על זה.‬ ‫הכול רק שקרים מסריחים.‬
‫אתה מתאר לעצמך?‬
‫הם בטח צחקו עליי כל הזמן.‬
‫אני הולך לישון.‬
‫טוב. שמור על עצמך.‬
‫סימון.‬
‫סימון!‬
‫סימון.‬
‫מי זה?‬
‫רוח רפאים.‬
‫טוב.‬
‫זה חרמאן, דביל אחד.‬
‫זה מה שחשבתי.‬
‫הוא יחתום.‬
‫חרמאן.‬
‫לילה טוב.‬
‫לילה טוב, ורה.‬
‫זה ייקח עוד הרבה זמן?‬
‫לא, אני לא אתעכב פה.‬
‫אולי תלך עם הקונספירציות האלה למיטה שלך?‬
‫סימון.‬
‫חשבת פעם על מה שיקרה כשהוא יחתום?‬
‫שאלת את עצמך מה יקרה‬ ‫כשהוא יבין מי אנחנו באמת?‬
‫שהכול היה מפוברק.‬
‫ששיקרנו לו במשך חודש.‬
‫חודש שלם!‬
‫אלה שקרים קטנים.‬
‫אבל שקרים,‬
‫גדולים או קטנים,‬
‫הורסים הכול.‬
‫יש לנו שתי ברירות.‬
‫או שנזרוק את הדג בחזרה למים ונשכח מהפיתוי‬
‫או שבחמש השנים הבאות, במשך 24 שעות ביממה,‬
‫נמשיך להיות העיירה שד"ר מטאו חושב שהיא.‬
‫לא!‬
‫אני לא אקשיב לרוק במשך חמש שנים.‬
‫מה?‬
‫נראה אתכם מאזינים‬ ‫למוזיקה הרועשת הזו בכל יום.‬
‫ברוכה את, מרים הבתולה.‬
‫שהרתה ללא חטא.‬
‫סליחה.‬
‫לא רציתי להפריע. לא ידעתי...‬
‫לא, זה בסדר, מטאו.‬
‫טוב,‬
‫רק רציתי...‬
‫לומר לכם‬
‫שלמרות שהיה לי קשה להסתגל,‬
‫במהלך החודש הזה,‬
‫גיליתי בסנטה מריה משהו אמיתי להפליא.‬
‫אתם אותנטיים.‬
‫וזה לא קיים בשום מקום.‬
‫אין צורך לשאול מה שלומכם.‬
‫אפשר פשוט לדעת,‬
‫כשמסתכלים לכם בעיניים‬
‫ובחיוכים הכנים שלכם.‬
‫הם שקופים.‬
‫הם אמיתיים.‬
‫זה הכול.‬
‫רציתי לומר לכם שאני מוכן להיות...‬
‫שארצה להיות‬
‫הרופא שלכם.‬
‫תודה רבה, מטאו.‬
‫אבל...‬
‫העניין הוא שכבר...‬
‫התחייבנו לרופא השני.‬
‫למה הוא עשה את זה?‬
‫כי אכפת לו ממנו.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫באמת, אני ממש מצטער.‬ ‫-לא.‬
‫אני מבין.‬
‫טוב, אני לא אפריע לכם יותר.‬
‫באתי להיפרד.‬
‫אני אשמח להכיר אותך יותר.‬
‫חרמאן סיפר לי מה את מרגישה.‬
‫על הרגשות שלך כלפיי.‬
‫ומה אני מרגישה?‬
‫חרמאן אמר שאת מעוניינת בי.‬
‫חרמאן.‬
‫מטאו.‬
‫הם שיקרו לך.‬
‫אנחנו שיקרנו לך.‬
‫מה שחווית כאן לא היה אותנטי ואמיתי.‬
‫איפה החוזה של הרופא?‬
‫החוזה?‬
‫שלחנו אותו בדואר.‬ ‫-לא קיבלתי כלום.‬
‫בטח יש לכם עותק.‬ ‫-כן, הנה העותק.‬
‫עכשיו הסתבכנו.‬
‫מה זה טאצ'דאון בפוטבול?‬
‫זה...‬ ‫-אין לך מושג קלוש.‬
‫שיקרת לי במשך כל הזמן הזה?‬
‫לא, מטאו.‬
‫איך מת אחיו של חרמאן?‬
‫בלידה.‬
‫בלידה?‬
‫לא?‬
‫למה, חרמאן?‬
‫למה אף אחד לא אומר לי את האמת?‬
‫איזו אמת, מטאו?‬
‫תקשיב.‬
‫חכה, מטאו!‬
‫חכה רגע, מטאו!‬
‫מטאו!‬
‫תקשיב לי, מטאו.‬
‫כבר הרבה זמן, אנחנו מתנהלים פה כמו זומבים.‬
‫כאילו מישהו סחט לנו את הנשמה.‬
‫התענוג הכי גדול שלי הוא לעמוד בתור‬ ‫בשביל צ'ק שהוא לא על שמי בכלל.‬
‫ויודע מה הצ'ק מביא לי, חוץ מהכסף?‬
‫בושה.‬
‫עיירות כאלה נשכחות ונמחקות.‬ ‫לוקחים לנו את הדגים,‬
‫לוקחים לנו את השדות ואת כל פרי עמלנו.‬
‫והאמת היחידה‬
‫היא שבלי רופא, אין עיירה.‬
‫האמת היא שלא ידעתי איך להשיג רופא‬ ‫כדי לשפר את חייהם של 120 איש.‬
‫הוא אמר 120?‬
‫לא, 220.‬
‫אני מצטער שלא סיפרתי לך את האמת,‬
‫אבל זה היה כדי להציל את סנטה מריה.‬
‫אנחנו לא רוצים רופא.‬
‫אנחנו רוצים אותך, מטאו סוארס.‬
‫הכול בסדר, דוקטור?‬ ‫-כן, בסדר גמור.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אני נשאר כאן.‬
‫התקלקל לי המנוע.‬
‫ככה זה בחיים.‬
‫אני יוצא מפה בכל יום‬
‫ואף פעם לא עצרתי וצפיתי בשקיעה מעל העיירה.‬
‫תראה איזו יפה היא.‬
‫אין ספק,‬
‫רק כשהחיים עוצרים מלכת,‬
‫אנחנו רואים את היופי האמיתי בכל דבר.‬
‫זה יופי שאנחנו לא מתייחסים אליו.‬
‫עד שאנחנו מבינים‬ ‫שהשמש מפציעה גם מבעד לעננים.‬
‫נכון, דוקטור?‬
‫מה קרה?‬
‫תלמד לשחק פוטבול?‬
‫לא.‬
‫סגרנו.‬
‫אהיה הרופא שלכם.‬
‫תנו לו משהו לשתות!‬
‫הרופא!‬
‫לחיי הרופא!‬
‫- חברת סנטה מריה לאריזת דגים -‬
‫קודם כול החזרנו את ההלוואה,‬
‫כדי לחלץ את בנחמין מהבוץ שבו הסתבך.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫החברה שלנו לאריזת דגים שינתה את חיינו.‬
‫יש לנו כל מה שמגיע לנו.‬
‫ויודעים מה? יש מספיק לכולם.‬
‫כשחשבנו כבר שהכול אבוד‬
‫ושגן העדן הזה ייכחד מהעולם,‬
‫פתרנו את זה בסגנון סנטה מריה.‬
‫ביחד, לעזאזל.‬
‫מאה ועשרים תושבים מלוכדים‬ ‫עדיפים על פני מיליון שמסוכסכים ביניהם.‬
‫כן, לא שיחקנו שוב פוטבול.‬
‫הודות לאנה, בית הספר נפתח שוב.‬ ‫הילדים חולמים להיות רופאים,‬
‫מהנדסים ואסטרונאוטים.‬
‫שוב היה טעם לחיים בגן עדן.‬
‫הרווחנו כסף מהדגים ובני המשפחה שלנו חזרו.‬
‫לא השתנית.‬ ‫-גם אתה לא.‬
‫זה אחי פאבלו.‬
‫שלום.‬ ‫-מריה.‬
‫שלום, מריה.‬
‫המשפחה שוב ביחד.‬
‫בסוף יום עבודה, כשכואב אפילו למצמץ,‬
‫אי אפשר להסביר עד כמה טוב לחזור הביתה.‬
‫למרות שבמקרה שלי, לפחות,‬
‫עדיין נשאר לי כוח לדברים אחרים.‬
‫לא נהיה עשירים,‬
‫אבל אני נשבע עם יד על הלב‬ ‫שאנחנו מאושרים ויש לנו המון מזל.‬
‫דגים, כסף,‬
‫אהבה, משפחה, חברים.‬
‫ולילות זרועי כוכבים‬ ‫שמאירים את גן העדן הזה.‬
‫מה עוד אפשר לבקש?‬
‫- תוכנית הפיתוי הגדולה -‬