Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
POVESTEA MARII SEDUCȚII
Vă voi spune secretul vieții dintr-un paradis numit Santa María.
Suntem un mic orășel, dar cu o inimă cât un teren de fotbal.
O sută douăzeci de norocoși locuim în această oază de pescari.
Mi-am dorit de mic copil să merg la pescuit cu părinții mei.
Petreceau ore și ore în bărcile lor.
Își aruncau plasele în apă și se întorceau cu captura zilei.
Munceau din zori până în seară,
ceea ce s-ar putea să nu vi se pară grozav.
E adevărat, nu eram bogați.
Dar ne simțeam norocoși cu viața pe care o duceam.
Eram fericiți și nu aveam nevoie de mai mult.
Așa mi se spunea cel puțin.
Iar noaptea,
cu toate stelele care luminau pe cer,
Santa María strălucea mai puternic ca niciodată.
Într-o zi, totul s-a schimbat brusc.
Un oraș vecin a deschis o companie modernă de ambalat pește și ne-a lăsat fără pești.
Și fără peso.
A trebuit să ne obișnuim să supraviețuim de la lună la lună
cu puținii bani primiți ca ajutor de șomaj.
Fără pești, oamenii au început să emigreze,
în căutarea visului sau a coșmarului american.
Printre ei, fratele meu, Pablo.
Mă numesc Germán și prin venele mele nu curge sânge,
ci Santa María.
Nu voi pleca niciodată din acest orășel.
Germán, lasă câinele în pace!
El nu mă lasă în pace pe mine.
Nu știam atunci că viața noastră avea să se schimbe pentru totdeauna.
Ca și istoria micului nostru paradis.
Ce zi frumoasă! Nu-i așa, dle Claudio?
Germán.
Foarte frumoasă.
- Bună dimineața! - Bună, Anita!
Bună dimineața, Simón! Ce mai faci?
Bine, Anita.
Poftim!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Bună, Anita! - Bună, Germán!
O să-l iau și pe al mamei.
Nu sunt de acord, dar e treaba ta.
Mulțumesc. La revedere, Anita!
Am venit să-mi încasez cele două cecuri.
Ăsta e al meu.
Și ăsta e al mamei.
- Germán, ți-am mai zis că nu se poate. - Stai...
Ai văzut scrisoarea asta de o mie de ori.
- E ilegal. - Nu e. Am scrisoarea.
- O să-mi pierd slujba. - N-o s-o pierzi.
Dacă o s-o pierzi, mă rad.
Mulțumesc.
Am adus banii.
Mâncare pentru încă o lună.
Ce s-a întâmplat?
M-a sunat fratele meu. E o slujbă în oraș.
Iar începi cu asta, María?
Chiar vrei să pleci?
Dacă o să avem de lucru, da.
- Dar nu putem pleca așa. - De ce nu?
Pentru că asta e casa noastră.
Da, dar nu avem de lucru aici.
Avem subsidiul.
Chiar vrei să continuăm să trăim ca hoții?
Să continuăm să încasăm un cec care nu e pe numele tău?
E pe numele meu.
- Și am împuternicire pentru celălalt. - De la o moartă.
- Statul zice că e vie. - Mormântul zice că nu e.
Nu o să lucrez niciodată în oraș, María. E suficient.
Slujba e pentru mine, Germán.
Nu mai pot să trăiesc așa. Îmi pare rău.
Sunteți invitați la ședința orășenească.
Simón!
Sunteți invitați la ședința orășenească.
Bună dimineața!
Nu e o ședință?
Unde sunt ceilalți?
Blocați în trafic.
Sunt blocați în trafic de ani întregi.
Atunci, începem sau ce?
- Am vorbit ieri cu cei de la companie. - Care...
Care companie?
De ambalat pește.
Iau în calcul să deschidă o fabrică aici, pentru a le da oamenilor de lucru.
- De ce nu păreți fericit? - Fiindcă n-o să se întâmple.
Dar sunteți primarul.
- Faceți ceva! - Avem nevoie de compania asta!
Avem nevoie să ne vindem peștele în alte orașe.
Am făcut tot ce am putut ca să-i conving să deschidă o fabrică în Santa María.
Se pare că n-a fost suficient.
Benjamín, aproape că i-am implorat.
Dar ne trebuie un doctor.
Un doctor!
Asiguratorul lor i-a informat că, pentru a deschide o fabrică aici,
trebuie să avem un doctor permanent.
- O să găsim unul. - Of, Germán.
- Suntem în Santa María, te rog! - Și?
Căutăm de 15 ani un doctor care să fie dispus să se stabilească aici.
Asta e problema. Trebuie să găsim un doctor, nu să-l căutăm.
Bine, ne vedem mai târziu.
- Ramón! - Genială idee!
Cum de nu mi-a dat prin minte?
Trebuie să existe un doctor și pentru noi.
Și o să-l găsim.
Cu siguranță.
RESTAURANTUL SANTA MARÍA
Mai întâi, fratele meu. Acum, María.
Poate că e timpul să pleci și tu.
Nu.
Aici e casa mea.
Santa María m-a vrăjit. O să rămân aici până în ziua în care o să mor.
Atunci?
María o să plece singură?
Dă-mi-o pe aia!
Cu grijă. Haide!
Așa.
Pe asta o punem aici.
Ramón.
Ce faceți?
Plecăm în vacanță.
Cu toate lucrurile tale și...
cu mobila?
La ora asta?
Mi-am găsit o slujbă bună în oraș.
În plus, fiica mea... Vino!
Are nevoie de ochelari.
E oarbă ca maică-sa.
Da, sunt oarbă, doar m-am măritat cu el.
Și fabrica noastră?
Mult noroc, Germán!
Dacă reușim să aducem un doctor aici, ce facem apoi?
Cum îl convingem să rămână?
O să-l înduple...
Nu, o să-l seducem.
- O să-l seducem. - Cum?
O să ne vină o idee, nu?
Da.
Așadar, cu minciuni.
Anita, nu vrei ca orășelul să redevină ce era cândva?
Cu o companie care s-ar putea să nu respecte ceea ce v-a promis?
Ceea ce ne-a promis, Anita.
Treaba asta va aduce beneficii tuturor.
Ție, mie, lui Simón, orășelului.
Școlii.
Școlii, Anita.
Nu.
Șterge „la șapte ore distanță”
și scrie că suntem la trei ore de oraș!
Trei, șase, șapte ore, nu e mare diferență.
Altceva?
- Altceva? - Nu.
O printez.
Scrisori și iar scrisori!
Am căutat în Pagini Aurii doctori dispuși să vină să locuiască aici,
în oaza noastră tropicală.
Noul nostru departament de comunicare s-a pus pe treabă.
Am sigilat scrisorile cu salivă binecuvântată...
DRAGĂ DR. MORA
...și le-am trimis ca niște copii care i-au scris Moșului...
DRAGĂ DR. VALENCIA...
...cu speranța că vor primi multe cadouri.
Tot orășelul cerea același lucru.
Un doctor care să ne ajute să avem fabrica noastră.
Scrisori și iar scrisori!
Nu o să renunțăm.
O să-i schimbăm viața unui doctor, iar acesta încă nu știe.
- Dle doctor, vă așteaptă în camera 12. - Vin.
DRAGĂ DR. LOPEZ
A sosit ceva?
Mulțumesc, Anita.
Îți jur, iubito. Azi e ziua cea mare.
O să primesc postul de la spital.
Nu mă îndoiesc. Ești cel mai muncitor.
Îl meriți din plin.
Mă bucur mult. Te iubesc.
- Poftiți! - Mulțumesc.
Frate, mâine vedem meciul la mine acasă.
Dacă Cowboys pierd, casa ta o să fie casa mea.
Nu se va întâmpla.
Suárez.
Dr. Suárez,
ați fost mereu un medic foarte capabil, foarte apropiat de pacienții dv.
Dosarul dv. personal e impecabil.
Totuși, având în vedere circumstanțele, va trebui să îi dau postul unui alt medic.
Cărui medic?
I-au dat postul lui Mau.
Îmi pare rău, iubitule. Nu-mi vine să cred.
În fine, ne vedem la cină.
Val e în oraș și mă întâlnesc cu ea.
Lucía, am făcut rezervarea asta acum câteva luni.
Cum? Imposibil!
Vă jur că nu sunt eu.
Vă jur că nu știu ce m-a apucat.
Asta confirmă că am avut dreptate să nu-ți dau postul.
Ai urinat pe mașina mea.
Ești un doctor remarcabil
și un om bun, așa că n-o să te las fără licență.
Încă.
Dacă vrei să mai lucrezi aici, mergi în orășelul ăsta.
Santa María, 120 de locuitori.
Vei fi doctorul lor timp de o lună.
Nu.
- Nu-mi puteți face asta. - Preferi să-ți pierzi licența?
- Nu mă puteți trimite într-un orășel. - Pleci luni.
Vine un doctor.
Sunteți invitați la ședința orășenească.
Trebuie să reparăm clopotul. Difuzorul ăsta e îngrozitor.
N-a venit nimeni la ședința pentru repararea lui.
La naiba!
Haide, Santa María!
E ședința orășenească!
E ședință, la naiba!
La ședință, Felipe!
La ședință!
Haideți!
Haide!
Să clarificăm un lucru!
Dacă auziți difuzorul bisericii, atunci e ședință orășenească.
Acum ascultați!
O să vină un doctor la Santa María pentru o lună.
Avem exact o lună
ca să-l convingem să semneze un contract pe termen lung.
Dacă semnează, o să avem cu certitudine o fabrică de ambalat pește aici.
- Nu e o certitudine. - Ba e.
Firește că e. De ce n-ar fi?
Vom avea din nou toți locuri de muncă.
Și o să înființăm o cooperativă ca să devenim acționari ai companiei.
Cine nu vrea să trimită dracului cecurile lunare de la stat?
Să ne vindem peștele? Nu vreți să vi se întoarcă soții din SUA?
Trebuie să punem orășelul nostru pe hartă.
E mai bine decât să mergem să cerșim un dolar sau doi de la americani,
singuri, fără familie, abia vorbindu-le limba.
Avem o lună ca să-l convingem pe acest doctor
că Santa María e cea mai frumoasă casă din lume.
Pentru că este!
Da!
Avem o lună ca să-l convingem pe dr. Mateo Suárez
că Santa María e orășelul pe care-l căuta.
Avem o lună ca să se îndrăgostească de Santa María.
Da!
Haide!
Tamales!
Cu mole, dulci și cu ardei iute!
Veniți la tamales!
Trebuie să fie dragoste la prima vedere.
Ai dreptate. Trebuie să facem curățenie în orășel.
CURĂȚENIE REPARAREA BISERICII
Știi ce ar fi nemaipomenit?
Să găsească bani. Să găsești bani e cel mai plăcut lucru.
Ești fericit toată ziua și dacă găsești doar cinci peso.
Te simți norocos.
Așa îl seducem.
Da, bună idee.
Serios?
Da, fă-o!
Și ce buget avem pentru asta?
Cum adică? Bugetul e sarcina ta!
În primul rând, cu ce îl aducem aici?
O să-l speriem cu plutele noastre.
Ai dreptate.
Trebuie să găsim o barjă frumoasă.
Nu, mai bine un iaht.
Trebuie să-l găzduim în cea mai modernă casă.
- Casa mea. - Casa ta?
- E modernă, dar... - Dar ce?
Dar e oribilă.
E cea mai modernă de aici.
Așa sunt casele din oraș.
Cum? Oribile?
E singura cu telefon.
Fotbal american!
- Modernă. - Oribilă.
Fotbal american!
L-am căutat pe doctor pe internet
și e pasionat de fotbalul american.
Ce meci!
Astea sunt regulile, terenul și echipamentul.
Seamănă cu fotbalul normal, nu?
Da.
Ce reușită! Incredibil!
Ar trebui să scoatem porțile, nu?
Ca să seduci, trebuie să arăți și să miroși frumos.
Să fii cuceritor.
Să studiezi obiectul dorinței.
Să-i vorbești pe limba sa.
Să-i spui ce vrea să audă.
Să-i faci pe plac.
„Să seduci” e ușor de zis, dar e greu de făcut.
Iar, în cazul orășelului Santa María, reușita va veni doar lucrând în echipă.
Ne consideră leneși pentru că primim ajutor de șomaj.
Dar nimeni nu va mai sta la coada aceea din nou.
Ne ajutăm singuri muncind din greu, din zori și până în seară.
O să le arătăm de ce suntem capabili.
Așa, frumoaso.
Ca nouă.
E roz, Consuelo.
- E aproape alb. - E roz.
Grozav!
- De ce facem asta? - O să-i ascultăm apelurile.
- De ce? - Ca să-l cunoaștem mai bine.
E reparat!
Trăiască Santa María!
La naiba!
Astea sunt pozițiile.
- Ale cui? Când? - Ai răbdare.
Aici trebuie să vedem semnele cu yarzii...
Yard cu yard.
Nu. Da, nu.
Benjamín!
Domnilor!
Avem nevoie doar de două echipe.
N-ați citit instrucțiunile.
Cine repune mingea în partea asta?
În mijloc. Și în partea asta?
Faceți puțin loc!
Ei conduc echipele.
E tot ce trebuia să faceți.
Putem începe acum, da?
Treizeci și șase!
- Treizeci și șase! - Start!
- Fugi! - Fugi!
- Treizeci și șase! - Start!
Jorge!
Treizeci și șase!
Ai prins-o, Benjamín! Fugi!
Mă auziți?
Mă auzi?
Da, Pepe. Te aud.
Se aude.
Mă auzi?
- Da. - Vin imediat.
Fugi!
Merge!
- Dle Claudio! - Claudio!
Ce zi frumoasă! Nu-i așa, dle Claudio?
Nu, doctore.
Aici merg doar telefoanele fixe.
Internet?
- Wi Fi? - Avem un internet cafe.
Care funcționează doar uneori.
Te obișnuiești însă.
- Taci! - Ce?
Acum te poți conecta cu natura.
Vin!
- La locurile voastre! Haideți! - Repede!
Albaștrii, în partea asta.
Incredibil!
Frate!
Nu.
Nu pot să cred. Fotbal american?
Da, e sportul oficial din Santa María.
- Jucați fotbal american aici? - Desigur.
E o tradiție. Avem și o ligă, nu?
Da.
Ce ciudat! N-am mai văzut un coordonator de joc care să stea așa.
Da...
E vedeta echipei.
Are o tehnică unică, nu?
Incredibil jucător!
Poate că îl ajută.
Mergem acolo?
- Nu. - Să mergem!
- Haide! - Nu.
- Să mergem! - Păi...
Să mergem!
- Ești prost sau ce? - Nu.
- Vin încoace! - La naiba!
Vin încoace!
- În poziții! - La locurile voastre!
Treizeci și șase!
Jorge!
Fugi, Benjamín!
Fugi!
Ce face?
Am câștigat!
S-a entuziasmat pentru că s-a terminat meciul.
Ce păcat!
Bravo, echipă! Sărbătoriți!
- Am câștigat! - Au câștigat ambele echipe?
- Am câștigat! - A câștigat sportul. E finalul sezonului.
- Toți câștigăm. - Am câștigat!
- Mulțumesc. - Te ajut.
Domnilor.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Bun-venit în Santa María, un orășel al bunătății în care trăiești fără teamă.
După cum poți vedea, e o bucată de rai.
SANTA MARÍA SIT DIN PATRIMONIUL MONDIAL
Cu grijă.
- Mulțumesc. - Dă-mi voie să ți-o prezint...
Gata!
Sfânta Maria, ocrotitoarea orășelului nostru.
- Ce zici? - Foarte frumos.
Pe aici.
Mulțumesc.
Tu instalează-te liniștit,
iar noi îți aducem bagajele.
- Mulțumesc, Germán. - Cu plăcere.
Dacă ai nevoie de ceva,
locuiesc chiar în spate.
Bucură-te de șederea ta aici!
Haide!
BUN-VENIT, DR. MATEO
- Bună! - Bună! Cum a fost călătoria?
Sunt mort. Nici nu-ți poți imagina cum a fost drumul.
Și orășelul cum e?
Insula?
Mititică.
Da. Și Hernán?
Germán.
Bine.
Foarte amabil, dar cam ciudat.
Și casa cum e?
Casa?
Casa e oribilă.
N-am văzut decorațiuni mai urâte în viața mea.
Nici măcar nu-ți poți imagina cum arată poza la care mă uit acum.
Care poză? N-ai dat-o jos?
Tu ce faci?
Mă pregătesc să ies. Iau cina la restaurantul tău preferat.
Ce n-aș da pentru un pui tikka masala!
Ce a spus?
Pui tikka masala.
Pui tikka masala. Fugi la bucătărie!
- Care bucătărie? - De la restaurant.
Am plecat.
Pui tikka masala!
Pui tikka masala.
Ce e, Chamaco?
- Pui tikka masala. - Ce fel de pui?
Pui tikka masala. E mâncarea preferată a doctorului.
Pui tikka masala.
Pui în stil indian.
Bună!
Știi unde pot găsi un restaurant?
Restaurantul, mai exact.
Ai trecut de el. E pe strada asta, în capăt.
Bine, mulțumesc.
Eu sunt Mateo.
- Ana. - Mă bucur să te cunosc, Ana.
Pe curând!
Aveți ceva cu carne de pui?
SPECIALITATEA ZILEI: PUI TIKKA MASALA
Pui tikka masala?
O porție, vă rog.
Salut!
Poftă bună, doctore!
Bun-venit!
Pentru prima zi, nu e rău.
Benjamín avea dreptate.
Nimic nu e mai plăcut decât să te simți norocos
pentru că ai găsit niște bani pe jos.
Bună dimineața!
N-ar trebui să fiu aici, dar am vrut să mă prezint.
Sunt Benjamín,
proprietarul casei.
- Ce mai faci? Îmi pare bine. - Da.
Mulțumesc pentru că m-ai primit.
E o casă foarte...
E specială.
De ce sunt toți aici?
Au venit pentru consultații.
Bine. Îmi trebuie o cafea.
Știi unde e cafetiera?
Nu, cafetiera pentru espresso.
Da, asta e.
Foarte bine, dle Delfino. Haideți să inspirăm puternic acum!
Expirați!
Foarte bine.
Gura mare!
Mai mare.
Puțin mai mare.
Asta e.
Doare aici?
Nu, dle doctor.
Am picior de atlet.
Mă mănâncă tot timpul.
Și se răspândește.
Nu mai e picior de atlet,
e picior de sportiv.
Mă tem că o să continue să se răspândească.
Mă înțelegeți?
Vreți să vedeți?
Uite, seringa!
Cu ce vă pot ajuta?
Dați-mi pastile contraceptive, dle doctor. Vă rog!
Anita!
- Bună ziua! - Bună, Germán!
Voiam să-ți spun că... l-am văzut pe doctor plecând ieri de la casa ta.
Și?
Nimic.
Nu e nimic rău.
Doctorul e un bărbat frumos, trebuie să recunoaștem.
Și...
Îl placi puțin?
Germán, e logodit.
Da, dar îl placi puțin?
Nu-mi caut un iubit.
Nu-mi văd capul de treabă. Nu pot să vin.
În weekend? Nu rezist o lună fără să te văd.
Îmi pare rău. Nu e vina mea că a trebuit să pleci.
Te sun mâine, bine?
Bună dimineața!
Ia te uită!
Te-ai instalat deja.
Foarte bine.
Cum au fost consultațiile?
În ritmul ăsta, nu rezist o săptămână.
Doctorul a spus că a consultat 40 de pacienți într-o singură zi!
Și că nu va rezista în ritmul ăsta.
A spus că a văzut lucruri pe care nu le-a mai văzut niciodată.
A spus, citez...
„Am avut senzația că am călătorit în Evul Mediu.”
Evul Mediu! Adică acum 500 de ani, nu?
Da.
Așa îl seduceți voi?
Cine are picior de atlet?
Jorge!
Credeai că-l convingi să rămână dacă-i arăți ciuperca ta urâtă?
Nu suport mâncărimea.
- Și mirosul. - Gata, la naiba!
De acum înainte, eu voi decide pe cine primește doctorul la consultații.
- E clar? - Da.
Bine. Atunci... cine are nevoie de una?
- Eu. - Eu.
Și eu.
Jorge!
Mă gândeam că...
Da, știu. N-o să-i mai arăt picioarele mele doctorului.
Nu e asta.
Îți place muzica, nu?
- Da. - Perfect.
Pune-i niște rock-and-roll doctorului.
Îi place.
Nu, nu sufăr rockul.
Cumbia e plăcerea mea.
Cumbia, rock. Rock, cumbia.
Până la urmă, tot muzică e.
Mă bazez pe tine.
Nu! Nu sufăr rockul!
Nu-ți face griji! O să-ți placă.
O să te surprindă, o să vezi. Mersi!
Sunt aici de trei zile. Nu mai suport.
O să-mi rog șeful să mă lase să mă întorc.
Te sun mai târziu, iubito.
- Bună dimineața! - Bună!
Cu cine vorbesc?
Cu spitalul.
Bună dimineața!
Aș putea să vorbesc cu dr. Peña? Sunt dr. Mateo Suárez.
Desigur, o clipă.
- Ce facem? - Calmează-te!
Dr. Suárez?
- Da. - Dr. Peña e foarte supărat pe dv.
A spus că, dacă-l mai sunați, nu vă veți mai întoarce niciodată aici.
O zi bună, dle doctor!
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
- Am venit pentru o consultație. - Sigur. Intrați!
Dle doctor, v-au mușcat țânțarii.
Așa e. Intrați, vă rog!
- Dl Hernández? - Da.
- Ce mai faceți? Sunt Germán Herrera. - Cine?
Germán, din Santa María.
Orășelul cu fabrica de ambalat pește.
Da. Îmi amintesc propunerea orășelului vostru. Te ascult, Germán.
Vă sun ca să vă anunț că am găsit un doctor
care să semneze un contract permanent.
Mă bucur mult pentru voi,
dar se pare că vom deschide fabrica în Catalina de Ríos.
Ne-au făcut o ofertă excelentă și...
Vă putem face și noi o ofertă excelentă.
Uite ce e, Germán.
Ne-au plătit o garanție personală generoasă.
Și cât este această garanție personală generoasă?
Cinci sute de mii de peso?
Vor să-i mituim.
Așa funcționează lucrurile, Benjamín.
- Aici și peste tot. - Sunt mulți bani!
Pe care o să-i înapoiem când o să ne vindem peștele, nu?
- Da. - Nu pot obține atâția bani.
E un împrumut, Benjamín.
Germán, șefa mea nu va fi niciodată de acord.
Șefa ta?
Ești incapabil să iei singur o decizie?
Sunt la un pas de a fi înlocuit cu un bancomat.
Ești deja un bancomat.
Uită-te la tine!
Ce insinuezi?
Sunt managerul băncii de 12 ani.
Și vă rog
să vă prefaceți, pentru că suntem înregistrați.
Chiar crezi că o să verifice cineva înregistrările?
Bună ziua! Cu ce vă pot ajuta?
Benjamín.
Te rog!
Un împrumut.
Și ce sumă ați vrea să împrumutați?
- Te bat! - Simón!
- Încetează! - La naiba!
Numele?
Am găsit o cale de a-i asculta apelurile...
Bună!
- Germán, ce faci aici? - Ce e?
- Ce ascunzi, Anita? - Nimic.
Nimic.
Arată-mi!
Ce scrie acolo ar putea fi dureros.
Nu pot să-ți arăt.
Sunt informații personale pe care n-ar trebui să le folosim.
Haide, Anita!
Când era copil, și-a pierdut fratele. L-a afectat mult.
Exact ca mine.
Cum?
Germán, fratele tău nu e mort.
Doar a plecat în Statele Unite.
E cam același lucru, nu?
Promite-ne că nu vei folosi informația asta!
- Promiți? - Îl crezi?
Anita, să garanteze cu niște bani.
Bine.
Nu te-ai gândit niciodată să pleci?
Nu, n-aș pleca din Santa María.
Dacă aș putea să pescuiesc aici în fiecare zi,
nici eu n-aș pleca.
Câți ani ai?
Treizeci și trei.
De ce?
Pentru că...
vârsta asta ar fi avut-o fratele meu acum.
A murit acum câțiva ani.
Îmi pare rău.
Și eu mi-am pierdut fratele.
Când avea patru ani.
Am avut un accident și...
ambulanța a ajuns foarte târziu.
De asta m-am făcut doctor.
Ca să salvez vieți.
Nu prea vorbesc despre asta.
Nici eu.
E greu să prinzi pești sau sunt eu nepriceput?
Ca în toate, e nevoie de exercițiu.
O să vezi.
Ați prins ceva?
Nu încă, dar în curând.
O să prind ceva înainte să plec. Promit.
În memoria fraților noștri.
Răbdare, nu uita.
S-a emoționat.
Da, te place.
- Ce? - Mi-a spus mie.
Ai mers prea departe.
Ești gata?
Ascultă vocea asta!
Au trecut câteva zile și planul nostru începuse să funcționeze.
Lumea aparține celor perseverenți, nu?
Mateo era pe cale să muște momeala.
Dle Claudio! O zi bună!
Tot orășelul participa.
Quecas.
Quesadillas.
Dar, în ciuda eforturilor noastre,
doctorul a început să se simtă singur.
Ai spus că vii în zece zile.
- Ai idee când o să vii? - Nu știu, iubitule.
Mi-e dor de tine.
Spune-mi, ce mi-ai face dacă aș fi acolo?
- Ce ți-aș face? - Da.
Păi...
Mai întâi,
ți-aș săruta gâtul.
Apoi,
ți-aș mângâia brațele,
spatele.
Da?
Picioarele.
- Da. Ce altceva? - Ce-ar fi să te dezbraci?
M-am dezbrăcat.
- Bine. - Ce altceva?
Apoi...
mi-aș scoate mașina.
Mașina?
Ce ai face cu ea?
Spune-mi!
Spune-i!
Ți-aș mângâia picioarele.
Picioarele?
- Să notez toate astea? - Da.
Alba, ce-a vrut să zică cu mașina lui?
Scula lui.
- Care? - Of, Consuelo!
Asta e melodia mea preferată.
Înainte să ne uite
Vom scrie istorie
Nu ne vom târî în genunchi
Nu e vina sufletului
Înainte să ne uite
Vom dărâma zidurile
Și vom căuta...
Bună!
Ce e?
- Bună, Vera! Ce mai faci? - Germán.
L-ai luat sau nu?
Mă scuzi!
L-ai congelat?
Nu e așa congelat.
La naiba!
Pe curând!
Tipul ăsta...
Răbdare.
O să muște curând.
- Germán. - Ce?
- Mușcă? - Da.
- Da? - Da.
Bine.
- Ce fac? - Trage-l în barcă!
Cu forță, dar cu mult calm.
Haide!
- E greu. - Cu forță.
Uite-l!
E...
E foarte rece.
- Da. - E congelat.
E special, vine din adâncuri.
- Primul tău pește. - Primul meu pește!
- Primul meu pește. - Felicitări!
V-am adus captura zilei.
A sosit peștele!
Felicitări și noroc pentru prima ta captură!
Noroc!
Mulțumesc.
Bună seara, oameni frumoși din Santa María!
În această seară, sărbătorim apa și peștii.
Este momentul perfect pentru a vă prezenta trupa Tormenta Tropical.
Ca să nu ne uitați, ne vom asigura că veți dansa. Distracție plăcută!
Bravo!
Dle doctor.
V-am făcut un desen, sper să vă placă. Sunteți dv., prinzând primul dv. pește.
Mulțumesc mult.
Înainte să ne uite
Vom scrie istorie...
Momentele de glorie sunt mereu dulci-amare.
Mi-ar fi plăcut să dansez, dar nu eram pe deplin fericit.
Germán.
Hai să dansăm!
Da? Haide!
Înainte să ne uite
Vom dărâma zidurile
Și vom căuta resturi
Nu contează dacă erau viețile noastre
Germán.
Bună, Anita! Ce e?
Nu ți-e teamă?
Ce?
Că Mateo o să afle că totul e o minciună.
Nu, de ce ar afla?
Nu o să-i spunem. Suntem foarte aproape să reușim.
Trebuie să ne oprim.
Anita, avem nevoie de compania de ambalat pește. Te rog!
Știu,
dar nu vreau să-l rănim pe Mateo.
Anita, nu poți renunța acum.
Eu nu o mai fac.
Cum adică? Nu-i spune, te rog!
Nu da cu piciorul la tot ce am făcut până acum.
Îmi promiți?
Haide, promite-mi!
- Nu-i spune! - Bine.
Au respins-o din nou.
- De ce? - De ce?
Pentru că sunt mulți bani.
Și pentru că în formularele noastre nu există nicio căsuță pentru „mită”.
Nu e o mită.
- Ba da. - Ba nu.
Stai!
Chiar ești managerul băncii?
- Da. - Nu cred.
- Nu cred că ești managerul. - Nu?
Un manager de bancă nu primește ordine.
Un manager de bancă dispune, propune și se impune.
Tu faci asta? Nu, pentru că ești...
- Nu o spune! - ...un bancomat.
Uită-te la tine!
E o melodie clasică.
Îmi place.
Ce-ai pățit acolo?
Am căzut.
Da, dar cine te-a cusut?
Santa María e la cinci ore de cel mai apropiat spital.
Când nu avem de ales...
Măcelarul. Îți vine să crezi?
El îi coase, pentru că are cele mai bune cunoștințe de anatomie.
Nici măcar nu știu dacă se spală pe mâini. După ce măcelărește porci, coase oameni.
Măcelarul coase oameni?
S-ar fi putut întâmpla.
Toți merită dreptul de a avea un doctor.
Lucía?
- Da? - Mă asculți?
Sunt în întârziere.
Iartă-mă că te deranjez cu problemele orășelului meu.
Te sun diseară, bine?
Bine.
Pa!
Să te văd cum o convingi să se mute aici.
Mau.
- Mau e bunul lui prieten. - De la spital.
Campionule!
Am o rugăminte.
Poți să-mi înregistrezi meciul de sâmbătă?
- Nu-l poți vedea acolo? - Nu, frate.
Probabil e un meci de fotbal american.
Cu siguranță.
Cine are una dintre chestiile alea care prind canale de televiziune?
Susy.
Susy are un aparat cu toate canalele.
L-a adus din Statele Unite.
- O să îl folosim sâmbătă la restaurant. - Da.
- Ce mai faci? - Auzi...
Ai văzut-o pe Lucía?
De ce?
Pentru că...
Nu știu, se comportă ciudat și...
Nu știu.
Poți să stai cu ochii pe ea?
- Bine. - Sigur, o să stau cu ochii pe ea.
Am vorbit cu compania de ambalat pește și avem o problemă.
Liniștiți-vă!
Vestea bună e că o putem rezolva dacă și numai dacă lucrăm împreună.
Așa că iată care e planul.
Bun-venit, dle Hernandez!
Bun-venit la Santa María!
Mulțumesc.
Da, dar recensământul spune că Santa María
are 110 locuitori.
Trebuie să fie o greșeală birocratică. În cine aveți mai mare încredere?
În niște cifre sau în cineva care s-a născut,
a crescut și trăiește aici?
Pentru a duce proiectul la bun sfârșit și pentru a fi prioritar,
avem nevoie de cel puțin 210 persoane care să locuiască aici.
Știu. Credeți că, dacă n-ar fi 225 de oameni în acest orășel,
aș mai face toate astea?
Chiar nu știu ce să-ți zic.
Ascultați-mă!
Câți oameni credeți că sunt aici?
Așa, la o primă privire.
În jur de 100, poate 120.
Bine, veniți cu mine, vă rog!
Veniți!
Pe aici.
Aveți grijă!
- Aici? - Da, pe aici.
Mulțumesc.
Haideți!
- Repede! - Să mergem!
Haideți!
Ce i-a apucat?
E opt. Începe telenovela.
Repede!
Haide! Așezați-vă!
- Îmi cer scuze! - Mai repede!
Scoateți planșele și fasolea!
Mai repede!
- Bețivul! - Bingo!
Scuze, continuați!
Dar aici? Câți oameni credeți că sunt?
- Nu știu. Poate o sută? - Da.
O sută, nu?
Poftim!
Bine.
Foarte bine!
German, văd că mi-ai spus adevărul, așa că ne vom apuca de acest proiect.
Ați discutat despre garanția mea personală?
Da. Rezolvăm săptămâna asta.
Cu siguranță.
- Perfect. - Vă conduc la barcă.
Unde era restaurantul?
Restaurantul? De ce?
Mi-am uitat pălăria.
Nicio grijă, v-o aduc eu.
Nu e nevoie, merg eu. Unde e restaurantul?
- Pe aici, drept înainte. - Pe acolo?
- Da. Mergeți! - Mulțumesc.
- Vă aștept aici. - Da.
Toată lumea la restaurant!
Doctore!
Margarita.
Unde e toată lumea?
E trecut de opt.
E seara telenovelei.
E pălăria mea.
Dar a fost un „oh”?
Sau mai degrabă un „ah”?
Nu, mai degrabă un „ah”.
Și?
Dacă aș fi știut, aș fi fost mai atent.
Atunci?
Iar au respins cererea de împrumut.
Ești un bancomat până la urmă.
Era extrema, la naiba!
Bună treabă!
- Da! - Da.
- Da.
- Da! - Da.
Primul și zece.
Ce schemă bună!
Da, incredibilă.
Mă duc la baie.
- Amândoi? - Se duc dincolo.
Nu mai suport. E mai rău decât să ascult rock.
Nu înțeleg nimic.
N-ai ce să înțelegi.
Cum pot numi asta un sport?
Trebuie să fii idiot ca să alergi...
Mai încet!
- Chuy! - Da.
Dă pe fotbal!
Margarita, schimbă canalul!
Repede!
Acest meci...
- Da. - Da.
Nu.
Da!
Da.
Gol!
Gata!
Vine. Schimbă, Margarita!
Gol? Cum adică gol?
Ce am ratat?
Șutorul a șutat.
A șutat și bum!
Avem un punct.
Extraordinar.
Minunat.
Și alergătorul a alergat.
A alergat și bum! Încă un punct.
A fost extraordinar.
Bine.
Benjamín.
Ești beat criță.
Da, beat criță.
- Cocoș! - Cucurigu!
Nu-mi vine să cred.
De fiecare dată
când vin aici, găsesc bani.
Ești foarte norocos.
- De-aș avea și eu norocul ăsta! - Benjamín.
Taci odată!
Nu.
Ne e foarte bine aici.
E o zi minunată!
- Noroc! - Noroc!
Noroc! Nu, să ciocnim pentru Santa María!
Noroc!
Sit din Patrimoniul Mondial, Santa María.
Peștele a mușcat momeala.
Ați auzit ce-a spus?
„Ne e foarte bine aici.” Asta a spus.
Se vede că îi plac banii.
Funcționează.
Nu.
Dacă-i cerem să semneze acum,
o să dea înapoi.
Urmează partea cea mai grea.
E ușor să faci peștele să muște momeala.
Dar să-l convingi
că viața e mai bună pe uscat e partea cea grea.
Acum, dacă peștele e convins,
va sări singur în barcă.
Singur.
Ce facem atunci?
Lencho,
ce faci în următoarele două ore?
Te invităm la un mescal.
- În cinstea doctorului Salas! - Noroc!
Bun-venit la Santa María!
- Bună, Margarita! - Bună!
Salut, George!
Îmi dai o bere, te rog?
Da, sigur.
El cine e?
Un doctor.
Vrea să fie doctorul nostru permanent.
O să semneze pe cinci ani.
Cică e foarte bun.
Margarita... Mă bucur să te văd, Mateo.
Încă un rând, te rog.
Am uitat să-ți spun că mâine ești liber.
Îți ține locul dr. Salas.
Mulțumesc.
Atunci, mergem la pescuit?
Când? Mâine? Da.
Bine.
Cincisprezece, șaisprezece...
Vine.
Vă va vedea pe toți. Cine urmează?
Bine.
Ce faci?
Ești pregătit?
La naiba, am uitat. Îmi pare rău.
Am o zi plină cu dr. Salas. Consultă lumea la mine acasă.
Uite câți au venit!
Bine.
- Atunci, pe data viitoare. - Da.
Cârligul ăsta nu va fi ușor de înghițit.
Uneori, scopul scuză mijloacele.
Destinul orășelului era în mâinile noastre și ajunseserăm foarte departe.
Domnișoară, vă sun pentru că tot respingeți
o cerere de împrumut pe care eu o consider solidă.
Benjamín, am cererea în față.
E în Santa María. Nu există nicio garanție.
Domnișoară, lucrez pentru dv. de 18 ani.
Treaba ta e să plătești subsidiile.
E simplu. E tot ce-ți cerem.
Dar mi-ar plăcea...
Nu vreau să minimalizez loialitatea ta,
dar nu uita că te putem înlocui...
- Nu o spune! - ...cu un bancomat.
A spus-o.
Ce e asta?
Împrumutul nostru.
L-au aprobat?
Nu. L-am aprobat eu.
Cum?
Va trebui să economisim mulți bani ca să-l plătim,
dar sunt sigur că o să reușim.
Germán.
Ce e ăsta?
CV-ul meu.
O să am nevoie de o slujbă nouă.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc.
Mulțumesc mult.
Mă bucur că totul merge bine.
Întoarce-te!
Mi-e dor de tine.
Mai ești supărat pe mine?
- Alo! - María.
Cu ce ești îmbrăcată?
Cu rochia pe care mi-ai dăruit-o de ziua mea.
Și pe sub ea?
Ce?
Ce porți pe sub ea?
- Cum a fost? - Îți zic acum.
Mateo a sunat-o pe Lucía și nu era acasă.
Exact.
Așa că i-a lăsat un mesaj lung.
Da.
Apoi a vorbit despre picioare.
Și despre mașină.
Da, a fost puțin derutant.
Apoi a vorbit despre ulei.
- Treceți la subiect! - Stai!
Ea era acasă la Mau, cel mai bun prieten al lui.
Mau.
- Prietenul lui. - Al lui.
Se pare că și al ei.
Era de la sine înțeles.
Pe scurt,
ea îl înșală de trei ani.
Cu cel mai bun prieten!
Mau. Trei ani.
Trei ani!
Așa că s-au despărțit.
- S-au despărțit? - S-au despărțit?
S-au despărțit.
Poftim!
Nu mai are de ce să stea acolo.
- Poate să stea aici. - Așa ne-am gândit și noi.
Da.
Atunci, noroc!
Noroc!
- Doar voi? - Nu. Haide!
- Poftim! - Mulțumesc.
- În regulă. Noroc! - Noroc!
Mateo.
Ai avut o zi grea sau ce?
M-am despărțit de Lucía.
Ce s-a întâmplat?
În tot acest timp...
Cu prietenul meu cel mai bun.
Cum de nu mi-am dat seama că mă înșela?
Ceilalți prieteni cu siguranță știau. Numai minciuni.
Îți poți imagina?
Sunt sigur că râdeau de mine.
Mă duc să mă culc.
Bine, ai grijă!
Simón.
Simón!
Simón.
Cine e?
Un spirit.
Bine.
Sunt Germán, idiotule.
Așa credeam și eu.
O să semneze.
Germán.
Bună seara!
Bună seara, Vera!
Stai mult?
Nu, nu stau mult.
Ia-ți teoriile conspiraționiste și du-te în patul tău, te rog.
Simón.
Te-ai gândit ce se va întâmpla după ce va semna?
Te-ai întrebat ce se va întâmpla când va realiza cine suntem cu adevărat?
Că totul e fals.
Că l-am mințit timp de o lună.
O lună!
Sunt minciuni mici.
Dar minciunile,
indiferent dacă sunt mici sau mari,
distrug totul.
Avem două opțiuni.
Ori aruncăm peștele în apă și uităm de marea seducție,
ori timp de 24 de ore pe zi, în următorii cinci ani,
continuăm să fim orășelul care crede dr. Mateo că suntem.
Nu!
Nu o să ascult rock timp de cinci ani.
Ce?
Vă provoc să ascultați muzica aia zgomotoasă zilnic.
Sfântă Fecioară María!
Cea fără de păcat.
Mă scuzați!
N-am vrut să vă întrerup. Nu știam că...
Nu-i nicio problemă, Mateo.
Bine.
Voiam doar...
Voiam să vă spun că,
deși n-a fost ușor să mă adaptez,
în această ultimă lună,
am descoperit că aici, în Santa María, există ceva extraordinar de adevărat.
Sunteți autentici.
Și nu găsești acest lucru oriunde.
Nu e nevoie să vă întreb ce mai faceți.
Știu deja,
văzându-vă ochii
și zâmbetele sincere,
transparente.
Sunt reale.
Asta e tot.
Voiam să vă spun că mi-ar plăcea...
că vreau
să fiu doctorul vostru.
Îți mulțumim mult.
Dar...
Problema e că deja...
am semnat cu celălalt doctor.
De ce a zis asta?
Pentru că ține la el.
Îmi pare rău.
- Îmi pare foarte rău. - Nu.
Înțeleg.
Nu vă mai deranjez.
Am venit să-mi iau rămas-bun.
Mi-ar fi plăcut să te cunosc mai bine.
Germán mi-a spus
ce simțeai...
ce simți
pentru mine.
Și ce simt pentru tine?
Mi-a spus că erai interesată de mine.
Germán.
Mateo,
te-au mințit.
Te-am mințit.
Nu tot ce ai trăit aici a fost real și sincer.
Și contractul doctorului?
Contractul?
- L-am trimis prin poștă. - N-am primit nimic.
- Sigur aveți o copie. - Da, uitați copia.
Am încurcat-o.
Ce e un touchdown în fotbalul american?
- Păi... - N-aveți nici cea mai vagă idee.
M-ați mințit în tot acest timp?
- Nu, Mateo. - Cum a murit fratele lui Germán?
La naștere.
La naștere?
Nu?
De ce, Germán?
De ce nu-mi spune nimeni adevărul?
Care adevăr, Mateo?
Ascultă-mă...
Stai, Mateo!
Mateo!
Mateo, ascultă-mă!
Mateo...
Trăim ca niște zombi în acest orășel, Mateo.
De parcă cineva
ar fi stors toată viața din noi.
Marea mea bucurie e să stau la coadă pentru un cec care nu e pe numele meu.
Și știi ce-mi aduce pe lângă bani?
Rușine.
Orășelele ca al nostru
sunt uitate, șterse de pe hartă.
Ne iau peștele,
ne iau culturile, ne iau munca.
Adevărul e că, fără doctor, orășelul nu poate exista.
Și nu am știut cum să găsesc unul, ca să îmbunătățesc viața a 120 de oameni.
A zis 120?
Două sute douăzeci.
Iartă-mă că nu ți-am spus adevărul,
dar am încercat să salvez Santa María.
Nu vrem un doctor.
Te vrem pe tine, Mateo Suárez.
- E totul bine, doctore? - Da.
Unde pleci?
Eu rămân aici.
Mi s-a stricat motorul.
Asta e viața.
Plec de aici zi după zi,
dar nu m-am oprit niciodată să admir apusul de soare.
Uite ce frumos e!
Fără îndoială,
când viața ne ține în loc,
atunci vedem adevărata frumusețe a lucrurilor.
Credem că știm ce înseamnă frumusețea.
Până când realizăm că lumina soarelui pătrunde și în crăpături.
Nu-i așa, doctore?
Ce s-a întâmplat?
Vei învăța să joci fotbal american?
Nu.
S-a făcut.
Vă voi fi doctor.
Adu-i ceva de băut!
Doctorul!
Trăiască doctorul!
FABRICA DE AMBALAT PEȘTE SANTA MARÍA
Mai întâi, am plătit împrumutul luat de la bancă,
scăpându-l astfel pe Benjamín de belele în care intrase din dragoste.
Într-un final, fabrica de ambalat pește ne-a schimbat viețile.
Avem ceea ce merităm.
Și știți ceva?
E suficient pentru toată lumea.
Când credeam că totul era pierdut
și că acest paradis avea să dispară,
am rezolvat problema în stil Santa María,
lucrând în echipă, la naiba!
O sută douăzeci de oameni uniți sunt mai puternici decât un milion dezbinați.
N-am mai jucat niciodată fotbal american.
Datorită Anei, școala s-a redeschis.
Copiii visează să devină doctori, ingineri și astronauți.
Viața în paradisul nostru a reînceput să aibă sens.
Peștii ne-au adus peso și membrii familiei înapoi.
- Nu te-ai schimbat. - Nici tu.
Pablo, fratele meu.
- Bună! - María.
Bună, María!
Familia e reunită.
La sfârșitul unei zile de muncă, când doare până și să clipești,
bucuria de a te întoarce acasă este de nedescris.
Dar chiar și așa, eu unul încă am suficientă energie pentru alte lucruri.
Nu o să fim bogați,
dar vă asigur din toată inima mea
că suntem fericiți și norocoși.
Pești, peso, dragoste, familie, prieteni.
Și nopți pline de stele care luminează paradisul în care m-am născut.
Ce ne-am putea dori mai mult?
POVESTEA MARII SEDUCȚII
Subtitrarea: Florin Rizea