Downloaded from YTS.MX
Když tančím, chci, abys mě držel.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Byla jsem její jediná dcera.
Jen si to představte, byla jsem vždycky její všechno.
A ona zase moje.
Byla přísná ale zároveň moc laskavá.
Rozmazlovala mě.
Dala mi všechno, hlavně lásku.
Byla jsem ráda, že mám takovou mámu.
Byla to ta nejlaskavější babička, jakou si umíte představit.
Brala děti ven a všude s nimi jezdila.
Týden před tou událostí, která mi změnila život,
se stalo něco úžasného a kouzelného.
Bylo to, jako by máma věděla, co se stane,
protože mi dala ještě víc lásky, než kdy dřív.
Asi v jednu nebo v půl druhé ráno
zazvonil telefon
a viděla jsem mámino číslo.
Ztuhla jsem a nechtěla to zvednout.
Román, můj partner, mi říkal,
ať to zvednu, proč to nezvedám.
Tak jsem to zvedla.
„Co se děje, mami? Jak se máš?"
Uslyšela jsem ale hlas synovce, který s ní žil.
„Vero, tvoje máma umřela."
Někdo ji uškrtil kabelem.
Navzdory důkazům, které policie má,
jsou senioři stále zabíjeni.
HLAVNÍ MĚSTO MEXIKA SÉRIOVÝ VRAH
Vrah je vysoký,
má světlou pleť a svalnatou postavu.
V letech 1998 až 2005
bylo v hlavním městě Mexika zaznamenáno nejméně 49 případů.
Případ vraha postarších žen se stal pro policii v hlavním městě velkou výzvou.
TICHÁ DÁMA: VRAŽDY POSTARŠÍCH ŽEN
HLAVNÍ MĚSTO MEXIKA
Máma si zažádala o průkaz benefitů pro seniory.
Moje sestřenice říkala,
že za ní přišla sociální pracovnice, která jí chtěla pomoct.
Nechtěla po ní ale žádný průkaz.
Odešla a nechala je s mámou doma o samotě.
Když se na ni šel Román podívat,
byla nafouklá a celá zmodrala.
28. ŘÍJNA 2003
STAŘENKA UŠKRCENA
Začalo vyšetřování.
Všude létaly helikoptéry.
Bylo to šokující.
Přijeli i pořádkoví policisté a další.
Hledali stopy úplně všude.
Neměli jsme ani ponětí, co se děje.
Všimla jsem si, že u mámina jména je číslo.
6. GLORIA ENEDINA RIZOVÁ (81) 28. ŘÍJNA 2003
Tak jsem se policisty zeptala,
k čemu mají tu tabuli.
Proč je u mojí mámy číslo šest.
Prý by to mohla být práce sériového vraha.
Byla jsem v šoku.
Vždycky jsem měla ráda vyšetřování.
Zločiny, studie zločinů a jejich společenský dopad.
Se soudním lékařem,
který pracoval ve čtvrti Benito Juárez, se dobře známe.
Vždy, když přivezli nějaké tělo,
byly jsem zvědavá, co bylo příčinou smrti, a musela se jít podívat,
protože jsem vystudovala i soudní lékařství.
PODĚKOVÁNÍ
V září 2003 jsem si všimla jednoho těla.
Řekl mi, že je to stará žena,
která byla uškrcena.
Ještě pořád měla ten kabel omotaný kolem krku.
O týden později se našlo další tělo,
byla to další straší žena,
která zemřela stejným způsobem, udušení po škrcení.
Začali jsme zkoumat zranění obětí,
typ použitého uzlu,
který byl u obou velmi podobný, což bylo zvláštní.
O dva týdny později přivezli
tělo další straší ženy.
Zase to samé.
Bylo to příliš zvláštní a časté.
A zhruba o měsíc později došlo k další vraždě.
Tentokrát v Coyoacánu, ne v Benito Juárez,
ale okolnosti byly stejné.
V tu chvíli mi došlo,
že se jedná o sériového vraha.
V roce 2003 jsme si nebyli jistí, jestli jde o sériového vraha,
protože v Mexiku žádní nebyli.
Nebrali mě vážně.
Říkali, že moc koukám na televizi.
Že přeháním.
Poslední sériový vrah v Mexiku zabíjel jen během jednoho řádění,
a byl to Goyo Cárdenas v roce 1942.
Zabil čtyři služebné,
a proto byl zařazen mezi sériové vrahy.
Ale od roku 1942 až do roku 2003
v naší zemi k ničemu takovému nedošlo,
takže to pro nás byla velká výzva.
Sledovala jsem zprávy.
A začala jsem si dělat poznámky.
Vydala jsem se zpátky.
První případ, který jsem dohledala,
se stal v roce 1996, 1997
a šlo o první případ násilného přepadení starší ženy,
během kterého byla oběť uškrcena.
SÉRIOVÉ ZABÍJENÍ STAŠÍCH ŽEN
HLEDÁ SE VRAH DEVÍTI STAŠÍCH ŽEN
V MEXIKU ŘÁDÍ SÉRIOVÝ VRAH
Začalo se povídat,
že se asi něco děje,
tak jsme ze začali ptát a donutili jsme policii,
aby to potvrdili.
Nejspíš totiž nechtěli, aby se to dostalo na veřejnost.
Postupně jsme si uvědomili,
že vážně jde o sériového vraha.
Nejdřív jsem to možná popíral,
ale to určitě jen na začátku.
Nechtěli jsme vyvolat skandál
nebo senzacechtivé titulky v novinách.
Snažili jsme být co nejdiskrétnější.
Mezi obětmi a vrahem neexistovalo žádné spojení.
Nebyli to příbuzní, přátelé, nepřátelé ani sousedi.
Neexistoval ani žádný jiný motiv než loupež.
Vraždění seniorů v hlavním městě. dále pokračuje.
V očích lidí nedělá okresní prokuratura hlavního města Mexika vůbec nic.
Po vehementním zapírání
konečně vedení města přiznalo, že se jedná o sériového vraha,
a okresní prokurátor vytvořil speciální jednotku, která má vraha najít.
- Opuncie, deset pesos. - Co pro vás?
Byli jsme připraveni, protože jsme měli skvěl tým odborníků
na rekonstrukci místa činu
a jeho zachování.
Jistěže nebyli. Jak se na to dá připravit?
Ale snažili jsme se připravit za pochodu.
Několikrát se nám ale stalo, že příbuzní obětí
uklidili místo činu, všechno vyčistili a posbírali.
Když jsme přijeli, řekli jsme jim,
že nenajdeme žádné otisky, když všechno uklidili,
že to nemůžeme nafotit a zdokumentovat.
Ale oni jen řekli, že chtěli truchlit pro babičku.
Chápu to. Kdo by jim to mohl vyčítat?
Podle policie z Milwaukee
se obviněný sériový vrah, Jeffrey Dahmer, přiznal už k 17 vraždám.
Začali jsme studovat případy sériových vrahů z jiných zemí.
Dahmer se policii přiznal,
že zdrogoval, škrtil a zmrzačil 11 mužů.
Mezi nová obvinění patří vražda 14letého chlapce.
…John Wayne Gacy, a zavedl termín „sériový vrah“.
Richard Ramirez byl postaven před soud.
Ted Bundy, který nedokončil práva, byl usvědčen z vraždy tří žen
a je podezříván ze zabití mnoha dalších.
První sériová vražedkyně, co byla v této zemi postavena před soud.
Wournosová se doznala k zabití sedmi mužů, ale tvrdí, že se jednalo o sebeobranu.
Porota navrhla, aby Aileen Wournosová dostala elektrické křeslo.
Požádali jsme o pomoc zahraničí a lidi, kteří se takovými případy zabývali.
Hlavně Francouze,
kteří se potýkali se zrůdou z Montmartru.
Thierry Paulin patří mezi nejhorší vrahy v historii francouzského justice.
Jedenáct zabitých stařenek vždy stejnou metodou.
Pronásledoval je do jejich domů
a tam je mučil, dokud mu neřekly, kde si schovávají úspory,
pak je uškrtil.
Trest smrti!
Vzbudil v Paříži znepokojení.
Vrah stařenek,
který byl včera zatčen, spáchal minimálně 21 vražd.
Díky otiskům prstů a dalším důkazům
byl identifikován Thierry Paulin.
Je to výsledek tříleté práce.
TOULON, FRANCIE
V takových sériových případech
neexistuje mezi pachatelem a obětí žádné pojítko.
Můžete hledat ve všem,
co se týče obětí,
jejich osobního života, ale nic nenajdete,
protože jejich setkání s vrahem bylo náhodné a ojedinělé.
Proto jsou tato vyšetřování tak složitá.
A i tehdy si nejspíš všichni uvědomovali,
jak těžké bylo pro mexickou policii v takových podmínkách pracovat.
Poprvé jsem se s mexickou policií setkal,
když jsem tam přijel vyučovat seminář.
SEMINÁŘ O SÉRIOVÝCH VRAŽDÁCH ZE ZAHRANIČÍ
Byl to seminář pro vyšetřování vražd.
Měli určité techniky
pro vyšetřování sériových vrahů.
…účast v tomto semináři.
Každá země má své vlastní druhy zločinu.
Občas došlo i k nedorozumění,
jelikož nedokázali pochopit naše metody a říkali,
že takhle to v Mexiku z nějakého důvodu nejde.
A já jsem to chápal,
jelikož nepracujeme stejným způsobem.
Dorozumívali jsme se rukama, anglicky a trochu francouzsky,
ale seminář jsme absolvovali
a myslím, že jsem se z jejich technik hodně naučila.
Vytvořili jsme profil
na základě popisů, které nám poskytli svědci.
Byla to vysoká osoba.
Mezi 45 a 48 lety.
Měla široká záda a velké ruce.
Velká a statná
Krátké vlasy.
Oblečená jako zdravotní sestra.
Jednou ze strategií vraha
bylo představovat se jako někdo, kdo chce pomoct
prostřednictvím veřejného programu na pomoc starším osobám.
Šlo o finanční pomoc.
Andrés Manuel López Obrador, starosta hlavního města, měl nápad,
který považoval za způsob,
jakým ochrání důstojnost starších lidí.
Podpora pro seniory pokračuje.
Celkem 352 000 vážených seniorů
obdrží tento benefit.
Byl to originální a důležitý program.
Takže když se ukázal někdo, kdo předstíral,
že vám pomáhá získat průkaz pro obdržení toho benefitu,
tak jste byli rádi.
MUŽSKÉ OČI
Informace, které jsme měli, se většinou shodovaly.
Ale bylo tam pár odlišností.
Dva svědci popsali osobu úplně stejně.
Zaměřila jsem vyšetřování na vyhledání zdravotních sester
a zdravotnických pracovníků.
Začali jsme si všímat pachatelova modu operandi.
Dnes byla zadržena zdravotní sestra pracující v ISSSTE.
Matilde Sánchez Gallegosová byla dobrá a oblíbená pracovnice.
MATILDE SÁNCHEZ BYLA VYSLÝCHÁNA PŘES 10 HODIN
V té době jsem zastupovala zaměstnance deseti klinik ISSSTE.
Devátého ledna v roce 2004 mi kolegové zavolali,
aby mi řekli, že Matilde
v podstatě násilím odvedli do policejního auta a odvezli.
Noviny Metro na titulce zveřejnily
jeden z prvních identikitů vraha postarších žen.
Hlídkoví policisti, kteří si toho dne noviny koupili,
si je prohlíželi
a všimli si v bance osoby,
která měla stejné fyzické rysy jako ta z identikitu.
Zdravotní sestra byla zadržena na pobočce banky ve čtvrti Coyoacán.
Když spatřila policii, začala se chovat podezřele,
takže se policie rozhodla ji zadržet.
Požádali jsme o informace o Matilde.
Řekli, že ji nemají a nechápou, co po nich chci.
Najednou vyběhli ven s osobou,
které hodili přes hlavu mikinu,
ale viděla jsem, že má bílé boty,
a tak jsem poznala, že je to Matilde.
Křičela jsem: „Matilde! Neodvádějte ji!“
Ve všech novinách psali,
že se našel vrah postarších žen.
Když jsem ten identikit viděla znovu,
musela jsem uznat, že se skutečně podobá mojí kolegyni.
Nemohl jsem tomu uvěřit, ale rysy se shodovaly.
Řekla jsem svým kolegům,
že podle mě jen potřebují obětního beránka,
a tak ji pošlou do vězení.
Dali ji do takové místnosti s polopropustným zrcadlem,
aby se ji někteří svědci pokusili identifikovat.
Ale samozřejmě ji nepoznali.
Rozhodli jsme se zatarasit ulici Tlalpan, abychom je donutili Matilde pustit.
Řekli jsme, že jakmile nám ji vydají, odejdeme.
Po 15 hodinách ji museli nechat jít bez vznesení obvinění.
Měli jsme otisky prstů a srovnali to s jejími,
ale vůbec se neshodovaly.
Byla propuštěna
a mrzí nás, co se stalo,
protože tohle by se stávat nemělo.
Podle FBI
procházejí sérioví vrazi různými fázemi.
První fází je výběr.
Pozorují a sledují své potenciální oběti.
A vybírají si oběti.
Věděli jsme, že svou oběť studovala,
aby se ujistila, že bude sama.
Další fází je nalákání.
To bylo důležité.
Díky tomu získala přístup do domu.
Bylo to obtížné.
Kvůli bezpečnosti si lidé domů jen tak někoho nezvali.
Takže vrah uměl se seniory dobře komunikovat.
„Dobrý den, pracuji pro městskou radu,
nabízím pomoc seniorům. Nepotřebujete něco? Pomůžu vám.
Dáme vám speciální průkaz, protože vidím, že žijete sama.“
„Jistě, pojďte dál. Dáte si čaj?“
Vražedkyně si dala čaj. Fáze lákání.
Jakmile se rozhodla, že našla svou oběť,
přešla do fáze vraždy.
Ve všech případech uškrtila oběť velmi podobným způsobem.
Šátkem, nebo něčím, co u staré dámy našla.
Mohl to být provaz na závěsy,
pásek od županu,
nebo kabel od starého přehrávače na kazety.
Pak si v další fázi vzala suvenýr.
Vzala si něco, co ji oběť pak připomínalo.
MODLITBA K SV. MICHAELOVI
Vyvolalo to pobouření v celé společnosti.
Snad to brzy vyřeší.
Byla to moje babička a nechci, aby se to stalo další.
Nevěnují tomu dostatečnou pozornost.
Policie nic nedělá.
Před lety se o seniory nikdo nezajímal.
A teď nás chtějí ochránit před pominutými vrahy.
Okresní prokurátor potvrdil, že počet vražd seniorů
stoupl letos z 12 na 14.
Když jste zapnuli televizi nebo otevřeli noviny,
hned jste tam viděli zprávy o vrahovi postarších žen.
STARŠÍ DÁMA UŠKRCENA
Neexistovalo místo,
kde by se to neprobíralo.
DALŠÍ MRTVÁ JE V SANTA MARÍA
SÉRIOVÉ VRAŽDY
18 SENIORŮ ZA ROK
JEDEN ČLOVĚK ZABIL 20 DAM
V každé rodině chodí všichni do práce, nebo do školy.
A senioři zůstávají doma o samotě.
A tak se stávají potenciálními oběťmi
a někdo by toho mohl chtít využít.
Některé rodiny přijaly určitá opatření,
že nikomu neotvíraly ani s nikým nemluvily.
Když uvidíte seniora s někým cizím,
co nejdřív zavolejte na tísňovou linku.
Snažíme se lidem říct, aby byli opatrní.
Dávali si pozor.
Byli ve střehu.
Aby se nenechali oklamat, jako se bohužel nechali jiní.
MARÍA DE LUZ GONZÁLEZ ANAYOVÁ 64 LET
Začali si uvědomovat, že všechny oběti byly ženy,
které žily o samotě.
Tvrdily, že jejich životy jsou ponuré a plné nostalgie.
To definuje profil sériového vraha
a taky způsob, jakým se mu lze vyhnout.
Víme, že se tu potuluje člověk,
který vraždí seniory,
takže chodit po ulici o samotě, jako tyhle ženy, je nebezpečné.
Jak se chráníte? Díváte se kolem sebe?
Otáčím se a sleduju.
Když vidím, že mě někdo pronásleduje,
přejdu na druhou stranu diskrétně se otočím,
jestli jde pořád za mnou.
Víte, jak ten člověk vypadá?
Ne, protože já se vlastně bojím všech.
Okresní prokurátor Bernardo Bátiz učinil konkrétní prohlášení,
které definovalo směry vyšetřování.
Staré zvyky a pravidla chování,
pokud jde o respektování starších, dětí a žen, začínají mizet.
A počet vražd skutečně vzrostl.
Bátiz přislíbil, že než ve funkci skončí,
tak vraha postarších žen najde,
protože útočí na tu část populace,
na kterou ještě nikdo předtím neútočil, ani zločinci.
Sara Garcíová,
jedna z nejdůležitějších hereček ve zlatého věku Mexika,
která se časem stala mexickou babičkou,
hrála ve filmu Los tres García bezbrannou babičku,
která peskuje své vnuky, typické macho chlapy,
kteří nerespektují nikoho, ani svou babičku.
Prohlášení Bernardo Bátize bylo jako scéna z filmu Los tres García.
Senioři a starší ženy
jsou v Mexiku všeobecně respektováni.
Všichni jim říkají „babičko“, i když to nejsou jejich babičky.
Řekni mi proč.
Řekni mi, babi.
Řekni mi proč.
Proč jsi tak stará?
Řekni mi proč.
Proč už nerada
skáčeš na postelích.
V mexické kultuře zosobňují babičky představu dokonalé ženy.
Obětavé matky, která by pro rodinu udělala cokoli.
Proto bylo tak absurdní,
že někdo mexické babičky zabíjí.
Nechtěla jsem do toho domu jít.
Měli jsme pocit, že se tam každou chvíli stane něco strašného.
Byli jsme na nervy.
Museli jsme požádat policisty, aby šli s náma,
posbírali každý vlas a všechny odpadky.
V obývacím pokoji jsem našla sklenici
a dala jsem ji do sáčku.
Ukázalo se, že na ní byly otisky člověka, který mé matce ublížil.
To bylo zásadní.
OTISKY PRSTŮ
VRAŽDA V CUAUHTÉMOC SE POJÍ SE SÉRIOVÝM VRAHEM
DŮKAZY UKAZUJÍ NA VRAHA SENIOREK
Výpověď oběti vedla k dopadení této ženy,
jejíž otisky prstů se našly na sklenici,
byla identifikována a dopadena.
Identifikovali ji čtyři postarší lidé,
které podvedla s příslibem zajištění průkazů pro finanční pomoc.
Bude ve vazbě oddělení pro vyšetřování vražd.
Araceli Vázquezová
byla vyšetřovacím týmem prokuratury spojena s několika vloupáními.
Moje máma měla takovou úchylku.
Nikdy z ničeho nesundávala štítky.
Pamatuju si, že měla hodinky
a na nich zažloutlý štítek, protože už byly tak staré.
Jedny z hodinek, co se našly u Araceli,
takový taky měli.
To bylo to jediné, co jsem viděla.
Moje děti, které tam byly taky,
řekly policii, že takové nosila babička.
Kvůli jejím metodám
policie vyšetřuje, zda tato žena nespáchala
i nejméně pět vražd seniorek,
ke kterým v poslední době došlo.
Našli jsme u ní doma
bílý plášť, paruku
a průkazy Národního ústavu pro seniory, které byly seniorkám vydány,
to se shoduje s modem operandi těchto vražd.
V té době byli podezřelí předvedeni do místnosti pro tisk.
Tam museli poslouchat,
co o nich policie říká a co chce udělat.
Ať to udělá sama!
Ten zloděj je žena?
Mohli jsme na ně pokřikovat otázky.
Jak jste věděla, na který dům se zaměřit?
Nikdy jsem neměla konkrétní metodu.
Procházela jsem se.
Když jsem viděla, jak venku zametá někdo starší,
nebo jak umývá okno, prostě něco,
zpozorněla jsem.
Když jsem viděla příbuzné, syna, dceru, nebo někoho,
odešla jsem, dovnitř jsem nešla.
Vlastně jsem se k nikomu nikdy nevloupala.
Byla obviněna z několika loupeží,
ale možná by mohla být identifikovaná i z vraždy.
Postavili jsme ji spolu s dalšími podezřelými
do místnosti s polopropustným zrcadlem.
ARACELIN DŮM JE PROHLEDÁVÁN A NAŠLY SE UKRADENÉ VĚCI
ZLODĚJKA SPOJENA SE SMRTÍ SENIORKY
ZLODĚJKA OBVINĚNA Z PĚTI ZLOČINŮ
ARACELI VÁZQUEZ GARCÍOVÁ 39 LET
PROKURÁTOR SPOJUJE ARACELI S MANŽELEM
VRAH SENIOREK POTRESTÁN
MOŽNÁ KOLUZE V ZABÍJENÍ BABIČEK
Dnes brzy ráno byla María de los Ángeles Repper Hernándezová
nalezena u sebe doma mrtvá se šátkem kolem krku.
Bylo jí 92 let.
Ještě několik měsíců po tom, co byla Araceli zadržena,
k vraždám seniorek stále docházelo,
otázkou bylo,
zda to souvisí,
nebo ne,
a kdo je za ty vraždy zodpovědný.
GUADALUPE GONZÁLEZ SÁNCHEZOVÁ 74 LET
ESTELA CANTORAL TREJOVÁ 85 LET
DELFINA GONZÁLEZ CASTILLOVÁ 92 LET
MARÍA VIRGINIA XELEHUATZI TIZAPÁNOVÁ 84 LET
MARGARITA MARTELL VÁZQUEZOVÁ 72 LET
MARÍA DE LOS ÁNGELES CORTÉSOVÁ 84 LET
V hlavním městě Mexika bylo v roce 2004 uškrceno více než deset seniorek.
Všechny žily o samotě a měly nějaký příjem.
Byl zadržen další údajný vrah starších žen.
Jmenuje se Jorge Mario Tablas Silva
a údajně spáchal dva zločiny.
Měl na sobě bílý plášť a paruku, nebo si obarvil vlasy.
Vydával se za zdravotní sestru,
aby se sblížil s ženou jménem María Eugenia Guzmán Noguezová,
které bylo 66 let a které slíbil průkaz pro finanční pomoc.
Okresní prokurátor hlavního města věří, že spáchal i osm dalších vražd.
Prokurátor vydal několik příkazů k prohlídce
a našlo se několik věcí, které souvisely s vraždami postarších žen.
ZADRŽENÉMU VRAHOVI JE PŘIPISOVÁN PÁTÝ ZLOČIN
Našli blonďatou paruku,
stetoskop a dokonce i Bibli,
na jejíž obálce byla pasáž,
v níž mu Bůh dal svolení zabíjet.
Zdálo se, že se jedná o druhého sériového vraha,
tak jsme přemýšleli, kolik jich je.
Je to šest let,
co Jorge Mario Tablas spáchal svůj první zločin
na člověku, který mu poskytl místo k bydlení.
V květnu 1998 byl podezřelý spojen z vraždou
Marie Amparo González Salcedové,
která také zemřela na uškrcení.
Podařilo se vám tu vraždu prokázat?
Ne, myslím, že ne.
Stejně jako v případě Araceli,
ani u něj neexistovaly nezvratné důkazy,
které by dokazovaly, že je ten sériový vrah.
Myslím, že to byli napodobitelé.
A proto to pokračovalo.
Museli jsme pátrat dál.
Byli to napodobitelé
a státní zastupitelství, v té době okresní prokuratura,
potřebovalo nějaké výsledky.
To byl ten problém.
Protože tehdy v mnoha okrscích zadržovali lidi, aby je vyšetřili,
místo aby vyšetřovali, koho zadržet.
Pro okresní prokuraturu to byla příležitost,
jak snížit tlak, který na ně byl vyvíjen.
A to politický, sociální i mediální.
Navzdory identikitům a stopám, které policie má,
vraždění postarších lidí se v Mexiku nezastavilo.
Okresní prokuratura si vyžádala pomoc ústavu,
jehož vyšetřovatelé usoudili, že vrah postarších žen
snížil interval mezi vraždami.
K prvním došlo s ročním rozestupem.
Pak se interval snížil na několik měsíců a teď jsou to týdny.
Opoziční strana v hlavním městě Mexika
to využila jako útok na vládu.
Aby dokázala, že je něco špatně.
Okresní prokurátor Bátiz dostával stížnosti.
„Chytíte vraha postarších žen někdy?“
„Vraždí naše babičky.“
Pane Bernardo Bátizi Vázquezi, okresní prokurátore,
tímto formálně vyjadřujeme upřímné znepokojení
kvůli rostoucí vlně násilí na starších ženách.
A žádáme vás, abyste podnikli rozhodné kroky,
abyste ochránili tuto část společnosti, která patří mezi ty nejzranitelnější.
Chtěli, aby byl okresní prokurátor odvolán z funkce.
My, poslanci ze Strany národní akce
jsme zahájili kroky, abychom informovali a chránili,
a to prostřednictvím kampaně zvané Bezpečný domov,
o které už jste jistě slyšeli.
Ve Straně národní akce jsou určité poslankyně,
které, ať už to myslí dobře, nebo špatně,
tvrdí, že jsou potřeba nějaké zámky a bezpečnostní řetízky.
Dokonce i mně jeden zdarma dali.
Zámek pro pana Bátize.
Nebylo nutné obětem vyrazit dveře.
Samy otevřely.
Nebo daly vrahovi na ulici pokyny, jak se do jejich domu dostane.
Když jsem tohle zmínil, novináři mi řekli,
že jelikož jsem už taky starý,
přinesou mi jeden zámek taky.
Žiju se svou ženou.
Jsem starý, ale ne zas tolik.
Nejdřív byli naštvaní, ale pak se uklidnili.
Podle mě byl kolem toho případu takový rozruch, protože v roce 2005
už s ním bylo spojeno přes 30 vražd.
Mezi roky 1998 a 2005
bylo v hlavním městě Mexika zaznamenáno minimálně 49 případů.
V roce 1998 došlo ke třem vraždám.
V roce 1999 ke dvěma.
V roce 2001 ke dvěma. V roce 2002 taky.
A v roce 2003 už k 12.
V roce 2004 zatím k 17.
A o víkendu byly zaznamenány další dvě.
Nezdálo se, že policie vede zrovna pečlivé vyšetřování.
Ale v okresní prokuratuře narůstaly obavy.
Ovlivnilo to i administrativu.
Podrývalo to důvěru lidí v policii a boj proti zločinu.
ÚSTAV PRO SENIORY NAJAL KRIMINOLOGA, ABY VRAHA VYPÁTRAL
PGJDF NABÍZÍ ZDROJE K DOPADENÍ VRAHA
Jedna z věcí, které tento případ zviditelnily,
byla ta každodenní politická konfrontace mezi starostou Mexika
a bývalým prezidentem Vicentem Foxem.
Každý den se hádali.
A možnost, že sériový vrah je stále na svobodě,
mohla odrážet neschopnost starosty,
který chtěl v té době kandidovat na prezidenta.
Sláva Mexiku!
Myslím, že případ vraha postarších žen
se stal tak známým proto, že se děl v hlavním městě Mexika.
Protože i když jsme viděli velký nárůst
v počtu vražd ve státě Mexiko
a také v Ciudad Juárez,
což je chudá hraniční oblast,
tak se k tomu nepřistupovalo stejně, protože to bylo daleko.
V Ciudad Juárez neustále dochází k násilným činům proti ženám.
Podle čísel státního zastupitelství
činí vraždy žen asi 10 % ze všech zaznamenaných zločinů
v této části státu Chihuahua.
Spisy z těchto vyšetřování založené před více než deseti lety
jsou stále neuzavřené.
V Ciudad Juárez je už dlouho hodně násilí.
Nic nevyřešili. Nemáme v ně důvěru.
Už ani v policii.
Během vyšetřování případu vraha postarších žen,
které trvalo tak deset let,
jsem zjistila, že v tu samou dobu,
kdy docházelo k vraždám seniorek v hlavním městě,
bylo v Ciudad Juárez oficiálně zaznamenáno přes 300 zavražděných mladých žen.
Ve státě Mexiko zmizelo nejméně 4 000 lidí.
Vyjádření policie a médií
se totálně lišila.
Zatímco oběti vraha postarších žen byly považovány za zranitelné,
mladé zabité ženy byly souzeny podle toho, jak se oblékaly,
kam chodily a kde se nacházely.
Vláda nikdy nezahájila tak rozsáhlé pátrání,
aby tyto vraždy žen vyřešila,
jako při hledání sériového vraha postarších žen.
Vlastně 92 % vražd žen je stále nevyřešeno.
Učitelka Lolita nechávala přední dveře
téměř celé odpoledne otevřené, když se vrátila z práce.
Večer je zavřela a šla spát.
Vražedkyně postarších žen sedávala s vrátným
a povídali si o sousedech,
kteří žili o samotě…
Takže vražedkyně zjistila, že učitelka María Dolores žije sama
a spřátelila se s ní.
Chodívala k ní do bytu.
Takže věděla, jak tráví svůj volný čas.
A netrvalo to dlouho.
Tak za měsíc nebo dva byla ve svém bytě zavražděna.
Kolem krku měla omotanou telefonní šňůru a byla uškrcena.
FOTOALBUM
Její byt vypadá stále přesně tak, jak ho zanechala.
VRAH BABIČEK ÚTOČÍ
O pár měsíců později jsme se dozvěděli, že někoho mají.
Podezřelým byl muž.
V některých případech je vrah vysoký, světlé pleti a podsaditý.
Na základě toho, jak si své oběti podrobil,
nelze vyloučit, že může jít o muže převlečeného za ženu.
Víme, že podezřelý se oblékal jako žena,
ale také by měl být silný a mít velké ruce,
takže by to mohl být muž.
Věděli jsme, že to může být muž oblečený jako žena,
nebo silná žena s mužskými rysy.
Získali jsme od svědků určité informace
a myslíme si,
že tenhle nákres se podobá potencionálnímu sériovému vrahovi nejvíce.
Nebylo pravděpodobné, že by se jednalo o ženu,
a to kvůli síle, kterou musel vrah k uškrcení obětí vynaložit.
Nejpravděpodobnější teorie tedy byla, že se jedná o muže převlečeného za ženu.
A že by mohl být gay.
Nemohli jsme nic vyloučit.
Museli jsme prošetřit vše.
Jednou jsme se sešly na místě, kde jsme všechny pracovaly.
Bylo zvláštní, že tam byla policejní auta,
ale nepřipadalo mi to důležité.
Když jsem dorazila a začaly jsme se s holkama bavit,
že vzadu je spousta policistů.
Vozy známých pořádkových policistů.
Nikdy mě nenapadlo, že by to byl zátah na sexuální pracovnice, jak se teď říká.
Dřív se nám říkalo „šlapky“.
Blížili se k místu, kde jsme se sešly.
Zleva i zprava.
Pak nás začali zatýkat.
Když jsme se bránily, nebo se ptaly proč a co se děje,
prostě nás sprostě odtáhli.
Když jsme byly uvnitř vozu, použili slzný plyn a řvali:
„Nečum na mě. Jsi v prdeli!“
Unesli nás,
protože v té chvíli jsme nevěděli, co je to za zátah.
Byla jsem doma, když mi kolegyně Alma Deliová mi zavolala.
Řekla mi, že došlo k zátahu a všechny odvedli.
Prý je bili a použili slzný plyn.
Nevěděly jsme, co se to děje.
Vzali nám otisky prstů z obou ruk.
Porušili všechna naše práva. Chovali se k nám jako ke špíně.
Hovorově to byla takzvaná razie.
Nikdy jsem nevydal rozkaz k razii nebo hromadnému zatýkání.
Pokud preventivní nebo soudní policie
udělala něco z vlastní vůle,
což někdy dělala…
To oni řešili věci na ulici,
které jsem já viděl jen z dálky.
Okresní prokuratura ve své absurdní teorii či hypotéze,
že vrah postarších dam je transvestita,
okamžitě šla po šlapkách.
Začali nás porovnávat s nákresem. „Ta se podobá,
ta má stejné rysy, tahle ne, ta je úplně stejná.“
Zatáhli mě do toho a tvrdili, že jsem vrahem postarších žen.
Asi to bylo jenom kvůli mé postavě.
Kvůli tomu, jak vypadám, jsem dost zavalitá,
nejsem žádná barbína.
Proč jste v jednu chvíli předpokládali, že by to mohl být transvestita?
Kvůli jeho síle.
Zatkli nás tak 80 až 120.
Většinu z nás zadrželi.
Nikoho jsme nezadrželi. Nikdo z toho neměl záznam.
Jen jsem chtěli zjistit, jestli se neshodují otisky.
Když se neshodovaly, pustili jsme je. Nic jiného jsme nedělali.
HOMOSEXUÁLOVÉ NECHTĚJÍ, ABY S NIMI ZACHÁZELI JAKO SE ZLOČINCI
TRANSVESTITI PROTI VRAHU POSTARŠÍCH ŽEN
Omluvili jsme se.
Ale museli jsme to prošetřit.
Pracovali jsme na důležitém a velkém případu.
Vyšetřovali jsme vraždy nejzranitelnější části naší společnosti,
seniorů.
Snažili se případ vyřešit,
aniž by měli všechny důkazy.
Byl v tom zmatek.
Vzpomínám si asi na 47 nebo 48
míst činu.
Měli stopy po otiscích prstů.
Ale žádné z nich jim nepomohly někoho identifikovat.
Zločinci za sebou jen zřídkakdy zanechají celé otisky.
Celý otisk prstu jsme měli jen jeden.
Vražedkyně se vydávala za zdravotnici a nabízela pomoc.
Oběti nedávno dělali rentgen, tak tam měla snímky.
Vražedkyně o ně požádala. Vzala si je a podívala se na ně.
Pak se zastavil příbuzný potenciální oběti a vražedkyně utekla.
Měli jsme kompletní otisk na snímku.
Stačilo jen spojit otisk se jménem.
Měli jsme rozsáhlou databázi s otisky prstů.
Porovnali jsme otisky, které vrah postarších žen
zanechal na místech činu,
ale žádná shoda.
Prošli jsme všechny dostupné databáze.
Prověřili jsme to i v databázích od ostatních prokuratur.
Detailně prošetřili každý případ ve vyšetřování,
ale pachatele nemohli najít.
Byla to už trochu posedlost,
protože jsem věděla, jak ten člověk vypadá.
Tak začnete hledat.
Kdo je vrahovi podobný? Tenhle. Ten je jinak vysoký.
Na všech stěnách v pokoji jsem měla identikity.
A mapy.
Říkali, že musíme toho vraha dopadnout.
Řekla jsem řediteli forenzních služeb,
aby udělali 3D bustu.
Ale on na to, že to se dělá jen pro rozpoznání kosterních pozůstatků.
Tak jsem se ji rozhodla vytvořit sama.
Měla jsem všechny identikity,
bylo jich 120 až 125,
tak jsem začala od podobných očí,
stejného nosu a úst a vytvořila jsem téměř kompletní obrázek.
Bylo to dost, abych vytvořila 3D bustu.
Vyrobila jsem ji z polystyrenu
a běžně dostupné plastelíny.
Oči byly ze skla a použila jsem umělé řasy.
Jelikož to byla klasická plastelína,
tak se v teple trochu roztékala.
Musela jsem ji nechat v lednici.
Moje dcery byly malé a říkaly mi, ať to vytáhnu,
že vždy, když otevřou lednici, vidí tam hlavu.
Lidé ji začali identifikovat.
Když jsem bustu tvořila, byla jsem v kontaktu se svědky a oběťmi.
Ptala jsem se, co si o tom myslí,
jestli je jí to podobné a z jakého úhlu ji viděli.
Podle toho jsem to upravovala,
dokud jsem nevytvořila bustu, kterou poznávali.
Pohlaví: žena.
Věk: 45 let.
Výška: 170 cm.
Podsaditá postava, průměrná pusa s tenkými ústy.
Moje babička ve svém bytě upadla.
Od té doby nemohla ven, aby si cokoli vyřídila.
Navrhla jsem, ať se se mnou odstěhuje.
Odmítla, byl to její domov.
Zeptala jsem se, jestli tam chce zůstat.
Řekla mi, že ano, tak jsem to zařídila a zůstaly jsme obě.
Rády jsme chodily do muzeí na operu, do Paláce umění.
Dokonce jsem ji brala i do barů.
Byla…
Byla můj nejoblíbenější člověk na světě.
Jednou, když jsem šla brzy ráno do práce, tak ještě spala.
Vždycky jsem jí mezi třetí a čtvrtou odpoledne volala.
Nezvedla mi to.
Bylo kolem poledne.
Mezi dvanáctou a jednou, zrovna jsem obědval.
Máma s tátou vždycky zavírali okno, když jedli.
Vstal jsem, že ho zavřu.
Když jsem se otočil,
uviděl jsem, jak se Margaritě někdo hrabe v šuplících.
Podívala se na mě.
Zírali jsme na sebe.
V očích měla tvrdý, chladný a narušený pohled.
V tom spěchu jsem zapomněla klíče.
Tak jsem zazvonila.
Neotvírala mi a všude bylo zhasnuto. Už se stmívalo.
Zazvonila jsem na souseda a řekla mu, že mi babička neotvírá a nemám klíče.
Volal jí do okna: „Paní Margarito!“
A já taky, ale nikdo neodpovídal.
Pak Ale řekla, že se něco děje.
A tak rozbili sklo.
V zadní ložnici byl šílený bordel.
A pak na mě někdo zavolal…
už nevím kdo z nich, ale zavolali mě, že ji našli.
Našli dva důkazy.
Prvním byla šperkovnice.
Našli na ni otisky.
Babička byla celkem výstřední
a polštáře, co měla v obýváků,
musely být vždy dokonale srovnané.
Řekla jsem jim, že ty polštáře jsou jinak.
Jeden otočili a byl potřísněný krví.
Udělali forenzní testy
a zjistili, že to byla babiččina krev.
Byla udušena.
Na ulici byl chaos kvůli živému vysílání.
Sousedi se ptali, co se stalo, sledovali zprávy.
Ale řekla jsem, že nic nevím.
Někdo mi řekl, ať si sbalím oblečení, ale vzala jsem si jen pyžamo.
Nevěděla jsem, že ten byt uzavřou.
Vrah ukradl šperky.
A taky peníze, babička dostávala důchod.
Vrah přesně věděl, kde hledat.
Šperkovnice nebyla vidět, byla schovaná mezi oblečením.
Pak jsme šli na policejní stanici,
až tam mi to všechno řekli.
V tu chvíli jsem se dozvěděla, že moje babička byla nejspíš…
jen další obětí.
V tak velkém městě
není snadné najít jehlu v kupce sena.
Ale měli jsme klíčový důkaz, díky kterému jsme vytvořili jakýsi vzorec,
který je v takových případech potřeba.
Začala jsem vytvářet geografický profil a vyznačila na mapě místa,
kde k vraždám došlo.
Každému roku jsem dala jinou barvu.
Sérioví vrazi nikdy nezabíjí poblíž domova
ani poblíž pracoviště.
Viděli jsme, že v blízkosti je vždy nějaká stanice metra.
Příští zastávka, stanice Tlatelolco.
Vražedkyně vystoupila, nebo přestoupila jinam.
A hledala novou oběť.
Někdy vražedkyně nikoho nenašla,
a tak se následující den vydala hledat jinam.
Matrace, lednice!
Nebo cokoli z oceli, co prodáváte.
Snažili jsme se zjistit, kde by mohla bydlet nebo pracovat,
a uvědomili jsme si, že k vraždám docházelo před parky.
To zapadalo do fáze výběru.
Měli jsme modus operandi. Vždy se snažila získat si důvěru oběti.
Nejspíš v parku nebo zahradě,
protože v 99 % případů
došlo k vraždám poblíž parku nebo zahrady.
Na sekretariátu veřejné bezpečnosti,
ale i v ostatních úřadech spojených s bezpečností,
mají zaměstnanci často nějaký moniker související s jejich pozicí.
Přezdívku.
Já jsem byl třeba tygr.
Jednou mi zavolal
náměstek okresního prokurátora, Renato Sales Heredia,
a řekl mi: „Tygře, přijď do mé kanceláře.“
Říkal, že mi chtějí ukázat, co dělají, aby vraha postarších žen zastavili.
Ukázali mi mapu hlavního města
a měli v ní nějaké špendlíky.
Řekl mi, že jsou to oblasti, kde ke zločinům došlo.
Zahájili jsme operaci zvanou „Parky a zahrady.“
Ten zločinec chodil do parků,
aby tam našel seniorky
a nabídl jim, že je doprovodí domů,
kde je pak zabil.
Řekl jsem mu, ať jde za mnou, a zeptal se ho, co vidí.
Přišel a zahleděl se na mapu.
Řekl, že mapu. A já na to, že ta mapa mu něco říká.
Renato mě nechápal.
Chtěl jsem vědět, jaká byla vzdálenost mezi parkem a domem, kde k vraždě došlo.
Bylo to šest bloků.
„Šest bloků pěšky?“
„To není ono.“
„Snad jste si aspoň zjistili,
jestli jsou v těch parcích nějaké aktivity pořádané pro starší obyvatelstvo?“
„Ne, žádné tam nejsou.“
Tak jsem jim řekl, že by tu hypotézu měli vyloučit,
a zeptal jsem se, jestli mají mapu, kam vedou okolní ulice.
Přinesli autoatlas a já jim ukázal,
že místa, kde ke zločinům došlo,
jsou napojena na hlavní silnice,
které umožňují rychlý únik,
pokud to vezmou opačně.
Požádali mě o pomoc a samozřejmě jsem souhlasil.
Bylo to 28. září roku 2005.
Ozvalo se zaklepání a byla to paní Lupita.
Ale přišla s nějakou ženou.
Velmi podsaditou.
Nebyla tlustá, ale podsaditá. A měla široká záda.
Pamatuju si, že na sobě měla červenou pláštěnku.
Červenou pláštěnku.
Měla krátké vlasy a tmavě olivovou pleť.
Když jsem vykoukla ven, otočila se ode mě a vyzvedla si límec.
Jako by se chtěla schovat.
Moc jsme si takových věcí nevšímali.
Pak šla paní Lupita s tou osobou nahoru.
A to bylo všechno.
Nebyl tam žádný rozruch, žádný hluk, nic.
Paní Lupita ležela na zádech.
Měla vyhrnutou sukni.
Byla uškrcena a punčochy měla stále kolem krku.
Omotané.
28. ZÁŘÍ 2005
SENIOŘI PANIKAŘÍ
PANÍ GUADALUPE OLIVEIROVÁ UŠKRCENA
POSLEDNÍ ROZLOUČENÍ
Okamžitě jsem zavolal všechny policisty.
Přijeli hned, jako vždycky.
Musíte s policisty zacházet jako s policisty.
Tak jsem jim řekl, že právě jdu z okresní prokuratury,
kde tvrdí,
že policajti zvládnou jen ožralce v barech, a to ojediněle,
že pořád opakovali, jak jsou neschopní
a úplně k ničemu.
Toho dne jsem měl hlídkový vůz číslo BC3-2050.
Měl jsem na starosti první sekci čtvrti Moctezuma.
Tehdy jsme byli obyčejní strážníci.
A pak jeden z policistů řekl: „Hajzlové.“
A já na to, že říkali ještě horší věci.
Že fandíte Americe. Byli v šoku.
„Řekněte mi, je pravda, co o vás na prokuratuře říkali?“
„Ne, pane.“
„Komu patří tohle město?“ „Nám.“
„Kdo tu hlídkuje?“ „My.“
„Kdo ji zastaví?“ „My.“
„Tak se do toho pusťte.“
Začal jsem sousedství objíždět kolem páté ráno.
Všichni policisté měli nařízeno tu sériovou vražedkyni najít.
Pak jsem vytáhl identikity.
Po tom, co jsem je nabudil,
jsem jim řekl, ať je rozdají všem jednotkám.
Měli jsme je u sebe pořád,
jako by to byla součást naší uniformy.
„Mějte oči otevřené.“
„Nahlaste cokoli, co se zdá zvláštní.“
Šéf Briones. Skvělej chlap.
Řekl jsem mu,
že ten vrah řádí v téhle oblasti, ať se podívá na tu mapu.
Poradil jsem mu, aby zvýšil počet hlídek, ale rozložil je jinak.
Řekl mi, že zavede serpentinový vzorec.
Bylo mi to fuk, hlavně že zkusí něco nového.
Operace Serpentina se skládala z hlídkových vozů
objíždějících v plné rychlosti s houkačkami.
Museli jsme být nepředvídatelní.
Pokryli všechny ulice ze čtvrti,
od severu na jih, od jihu na sever.
Identikit vraha se začal objevovat po celém městě.
Kampaně v médiích ještě zesílily.
Byli jsme jí v patách.
Když jsem žil v Jasso,
bylo to v podnájmu u Any Maríi de los Reyesové.
Nejčastěji jsme spolu sedávali v kuchyni.
Pili kávu, kouřili cigaretu.
Hrála píseň „Kouřím, zatímco čekám.“
Řekla mi, ať se posadím na gauč, odkud jinak sledovala TV,
a předstírám, že kouřím, zatímco zpívám.
Komunikovali jsme spolu přes vzkazy.
Když jsme si něco neřekli, nechala mi na dveřích vzkaz.
„Joeli, šla jsem nakupovat.
Na sporáku je jídlo, v lednici jahody a limonáda.“
Ráda jsem je sledovala. Drželi se za ruce jako pár.
Šli na trh a pak se vrátili.
On na ni zahvízdal jako Pedro Infante.
A ona odpověděla…
Byli jsme jako děti užívající si života.
Chodila často,
ráda si se mnou dala cigaretu.
Daly jsme si kávu, nebo džus.
Někdy navrhla, že přinese sýr a fazole, abychom si udělaly taco.
A daly jsme si taco.
Byla to úžasná osoba.
Na základě chronologie zločinů, kdy si myslíte…
Ráda sledovala zprávy.
Pamatuju si, že o tom někdy mluvila.
V hlavním městě je počet úmrtí někde mezi sedm…
Říkával jsem jí,že jsou to jen povídačky.
Sériového vraha hledá přes 100 policistů
a identikit byl zveřejněn v televizi.
Odborník na sériové vrahy
Ontiveros věří, že vrah postarších žen zabíjí v hlavním městě už sedm let.
25. LEDNA 2006
Toho dne jsem se vzbudil a vstal brzy.
Viděl jsem Anu,
ona mi zamávala a já jsem odešel do práce na směnu.
Joel bohužel přišel ten den pozdě.
Přišlo mu v práci nějaké zboží, a proto se zpozdil.
Když jsem vystoupil z metra
a došel na roh, abych zabočil na ulici Jasso…
otočil jsem se a uviděl nalevo policejní hlídku.
Měl jsem…
zvláštní pocit.
Přišel jsem domů
a viděl, že okna jsou otevřená…
a přední dveře taky.
To bylo zvláštní.
Zahvízdal jsem.
Ale žádná odpověď.
To bylo divné, tak jsem si řekl, že se podívám.
Všechny šuplíky byly otevřené.
Všude bylo rozházené oblečení.
Otočil jsem se doleva…
a uviděl Anu ležet na podlaze v obýváku.
Říkal jsem si…
že to nemůže být pravda.
KUCHYNĚ, OBÝVACÍ POKOJ
V tu chvíli jsem uslyšel zvuk.
A uviděl jsem…
tu ženu.
Během toho krátkého okamžiku…
jsme si pohlédli do očí.
Nepromluvil jsem s ní.
Ta žena se otočila
a v klidu přes obývák odešla.
Pamatuju si, že jsem šel pomalu za ní.
Vyšel jsem ven
a v tu chvíli
jsem měl nutkání zařvat.
„Zastavte tu ženu!“
A vzpomněl jsem si na Celinu.
Zakřičel jsem: „Celino!“
„Celino, pomoz mi!“
Rozrazil dveře a vběhl dovnitř.
„Pomoz! Ta žena ublížila Ani!“
V tu chvíli jsme projížděli po ulici Zaragoza.
Odbočili jsme na ulici José Jasso.
Přiběhl k nám mladý muž
a prosil nás o pomoc.
Všiml jsem si, že se ten člověk otočil a rozběhl se rychleji.
Tak jsem přidal
a řekl jsem svému parťákovi, ať vystoupí a jde na druhou stranu,
jinak nám zmizí v metru.
Když chtěla vejít do stanice metra, popadl jsem ji a ona na mě vykulila oči.
Zeptala se proč.
Řekl jsem jí, ať si nastoupí.
Pokusila se mě praštit.
Viděl jsem, jak udeřila mého parťáka.
Vystoupil jsem z auta a šel mu pomoct.
Přišel mladý muž
a ptal se jí, co to udělala jeho sousedce.
Vyběhla z domu.
Žena se rozběhla ulicí.
Spolu s parťákem jsme ji popadli za ruku
a naložili ji do auta.
VRAH POSTARŠÍCH ŽEN DOPADEN
Vrah postarších žen byl dopaden po sedmi letech od první vraždy.
Nejhledanější sériový vrah v Mexiku konečně zatčen.
Byla zadržena ve čtvrti Venustiano Carranza.
…strážníky z městské policie po tom,
co zabila 82letou seniorku.
Díky prohlášení člověka, který dnes odchází,
se policií podařilo ji dopadnout.
Vrah postarších žen chycen. Podívejme se, co se stalo.
Soused si všiml něčeho podezřelého a požádal policii o pomoc.
Naštěstí byla poblíž hlídka,
vůz číslo BCA3-1050.
Nyní je ve vazbě.
POLAPENA!
Můžeme s velkou přesností potvrdit,
že tohle je žena,
která zavraždila několik postarších dam.
Měla dvě nákupní tašky, které pořídíte v supermarketu,
s plastovými uchy.
Měla několik voličských průkazů,
potravinových průkazů pro seniory,
taky pár vizitek od zápasníků,
stvrzenky z profesionálních zápasnických ringů.
Měla v taškách šampóny.
Krémy.
Lak na vlasy,
mobil
a tlakoměr.
Měla pár starých mincí,
řetízky a přívěsky.
Obrázek svatého Lazara
a další Smrtky.
Taky měla klíčenky,
kde měla vyrytý nápis: „Tichá dáma!
„Profesionální zápasnice, světová šampionka ve wrestlingu.
Veselé Vánoce a šťastný nový rok!“
Překvapilo mě to.
Byla to tak klidná osoba.
Neměla ve tváři žádnou zášť.
Seděla v autě, vytáhla si sendvič a začala jíst.
V ruce měla vlastně obrázek svaté Smrti.
A začala jíst.
Přijel jsem.
Viděl jsem velmi honosnou osobu,
až příliš zmalovanou.
Pozdravil jsem ji, a když jsem si sedl, otočila se.
Zeptal jsem se jí, co dělá.
Řekla mi, že hodně věcí.
Řekl jsem, že je nejspíš velmi důležitá a impozantní žena.
Podíval jsem se jí na ruce.
Díval jsem se na ně,
protože když jsem mluvil s Renatem,
řekl nám, že jeho forenzní tým naznačil,
že na základě výpovědí a toho, jak k vraždám došlo,
si myslí, že se nejspíš jedná o muže, co dělá wrestling.
Kvůli tomu škrcení.
Je to zápasnický chvat.
Říká se mu kravata.
Ti, co ho umí, vás chytí rukama do kravaty.
Ona to udělala předmětem.
Myslel jsem na to, když jsem s ní mluvil,
a všiml jsem si, jak má velké ruce.
Zeptal jsem se, jaké má ráda sporty.
„Povězte.“ A šťouchl jsem do ní.
Řekla, že má hodně ráda wrestling.
Říkal jsem si: „Sakra.“
Ale jí jsem řekl, že já taky.
Pak jsem jí pověděl, že jsem za chvíli zpátky, že je popoženu.
Poděkovala.
Odešel jsem. Byl tam Briones a ti policisti, kteří ji zadrželi.
Řekl jsem Brionesovi, že je to ona.
Proč jste ji zabila?
- Proč? - Nemůžu vám to říct.
Jak se jmenujete?
- Znala jste ji? - Ne, pane.
- Bylo to poprvé? - Jak se jmenujete?
Juana Barraza Samperiová.
- Bylo to poprvé? - Ano.
- Ukradla jste z jejího domu něco? - Ne.
Je to poprvé, co jste zabila?
K první vraždě došlo v roce 1998.
A během téměř osmi let bylo zabito 48 starších žen.
Prokuratura tvrdí, že otisky této ženy
se shodují s otisky nalezenými nejméně u deseti vražd,
což by ji přímo implikovalo.
Pořád jsme hledali muže.
Takže celou policii překvapilo,
když to byla sériová vražedkyně.
Později mi jedna z kolegyň řekla, ať zkontroluju,
jestli je vážně žena, a byla.
Byl jsem překvapený.
Čtyřicet obětí. Udělala to žena.
Nebylo snadné tomu uvěřit,
protože to se většinou nestává.
Navíc to byly násilné činy,
ty jsou častěji spojovány spíše s muži.
Silné ruce, muž.
Zápasnické chvaty, muž.
Stereotypem sériového vraha
je vždycky muž, ne žena.
I pojem „sériové vraždy“ má určitou atraktivitu.
„Vražedkyně! Ty jo!“
To je něco úplně jiného.
Jmenuje se Juana Barraza Samperiová
a přiznala, že své oběti zabila ze zlosti.
Prokurátor promluvil o její problematické minulosti
a řekl, že proto se z ní možná stala sériová vražedkyně.
Zeptali jsme se jí na motiv,
proč své oběti zabila,
a řekla, že ze zlosti.
Proč jste začala vraždit?
- Cože? - Vraždit.
- Bylo to poprvé. - Bylo to poprvé?
Nikoho jiného jste nezabila? Proč tedy dnes?
Ztratila jsem nervy.
Proč? Co se stalo? Řekněte mi to.
- Začala se se mnou hádat. - Proč?
- Kvůli penězům. - Jakým?
- Mým platům. - Nebyl jsem tam.
Popište mi to detailně. Proč jste se pohádaly?
Přišla jsem k jejímu domu a ona zrovna otevírala dveře.
Vracela se z trhu.
Zeptala jsem se jí, jestli nepotřebuje vyprat nebo uklidit.
Řekla, že teď ne. Poprosila jsem ji o trochu vody.
Pozvala mě, ať jdu dál, a dala mi napít.
Rozhlídla jsem se, ale nic jsem neukradla.
Ale proč jste se tak naštvala, že jste jí chtěla ublížit?
Protože jsem se jí zeptala, kolik by mi dala za ty deky.
Když mi odpověděla, řekla jsem jí, že je to málo.
Řekla, že chci vydělat dvakrát tolik. To mě rozzuřilo.
Vzala jsem gumičku, ale nebyla moje.
Měla ji na stole.
Vzala jsem ji a udusila ji.
Na všech místech činu byly vaše otisky.
Nevymýšlíme si ani se vás nesnažíme podvést.
Nemusíme s vámi jednat špatně. Je to jednoznačný případ.
- Máme vás. Chytli jsme vás. - Ano.
To nepopírám.
Nejdřív řekla, že spáchala všechny, pak žádný, pak že jeden, jen ten poslední.
- Zacházeli s vámi v dětství špatně? - Ano.
- Kdo? - Máma.
Máma s vámi špatně zacházela? Povězte mi o tom.
Byla na mě zlá. Bila mě.
Pořád mi nadávala. Dala mě staršímu muži.
- Dala vás někomu? Pusťte to ze sebe. - Jo, hodně starému chlapovi.
- A zneužil mě. - Znásilnil vás?
- Ano, proto jsem ty ženy nesnášela. - Nesnášela jste ženy.
- Pusťte to ven. - Vím, že to není omluva.
Nezasloužím si, aby mi Bůh nebo někdo odpustil.
Udělala jsem to.
Podle toho, co říkala,
tak když byla náctiletá, když jí začínala puberta,
tak ji máma vyměnila za bednu piv.
Dala ji člověku, staršímu muži, seniorovi,
výměnou za pivo.
Tím pro ní začal horor.
Nepochybně to byla jedna z psychologických příčin
její deviace a osobních problémů.
Nejspíš naše první sériová vražedkyně.
Mexičanka.
Chtěli bychom vědět, co se odehrává v mysli takového zločince.
Když čekala na prokuratuře,
Dr. Apodaca ji požádal, aby mu ukázala, jak je uškrtila.
Sundal jsem si kravatu a podal jsem ji jí.
Začala vysvětlovat.
Využila k tomu Dr. Apodaca, aby nám ukázala, jak je škrtila.
Na okamžik se do toho tak ponořila, že silně zatáhla.
Řekla jsem kolegovi, Miguelovi,
že v kanceláří jsou punčocháče.
Nějak takhle.
Můžete se trochu skrčit? Udělala jsem to nějak takhle.
Takhle jsem zatáhla, a opřela si ruku, aby se to nenarovnalo.
A je to.
Pak jsem zatáhla silněji,
a když už nedýchaly a spadly, tak jsem je pustila.
Ale nikdy jsem nesundala…
A když se oběť neskrčila, tak jste udělala co?
Takhle jsem do ní zatlačila.
Ale nedotkla jsem se jí rukama.
- Jen předloktím. - Ano.
A další uzel?
Ano, když udělám tohle…
Nesundávám to, takže to dělám takhle.
Jo. Nechte to tak.
Hele. Tohle nikdo nemá.
To je jeden z těch uzlů.
Tohle je uzel, kterým škrtila Miguela.
Ale nejdůležitější je, podívejte,
že zanechala autogram.
Tohle je Juanin podpis.
Požádala jsem ji o autogram.
A ona mi vyhověla.
Tohle je ten druhý,
protože na druhé straně je první podpis na punčocháčích.
Má to nevyčíslitelnou hodnotu,
hlavně kvůli tomu uzlu a podpisu.
Policie se hodlá spojit s člověkem,
který sériovou vražedkyni ohlásil, aby ho mohla odměnit.
Strážníci, kteří zatčení provedli,
budou odměněni 100 000 pesos.
Řekli mi, že uspořádají ceremoniál,
kde obdržím cenu.
Byl považovaný za hrdinu stejně jako ti strážníci.
Udělujeme vám ocenění a gratulujeme.
Hodně štěstí.
Kupte něco.
- Báli jste se? - Ne, je to naše práce.
Jak to dopadení sériové vražedkyně změnilo vaše životy?
Spíš je to takové osobní uspokojení.
- Co vám řekli doma? - Pogratulovali nám.
- A děti? Máte děti? - Ano, jedno.
- Kolik mu je? - Šest.
- To je malý. - Ano.
- Co vám řekla žena? - Že gratuluje.
Sourozenci, máma, dokonce i sousedi.
Když jsme dělali rozhovory,
lidé nás žádali, abychom se vyfotili s jejich dětmi.
Jednou mi jedna babička řekla,
že za mě zapálila děkovnou svíčku.
Dostal jsem od Kongresu medaili.
A taky jsme dostali ocenění za policejní úspěch.
A finanční odměnu,
každý jsme dostali 100 000 pesos a byt.
To jsme…
Říkali mi,
že jsem byl důležitý, že jsem hrdina.
Ale já to tak neviděl.
Chtěl jsem…
ji zachránit.
Všechny detaily. Jak zabíjela babičky!
Všechno je to tam!
Podle sousedů byla Juana Barraza normální žena.
Žila se svýma dvěma dětma.
Před dvěma měsíci se v salónu poblíž svého domova nechala ostříhat.
Ostříhala jsem ji, ale nebarvila, měla lámavé vlasy.
Bylo zvláštní, že každý týden chtěla nový sestřih.
A měla poraněná záda, takže nemohla dobře chodit.
I když byla zadržena,
sousedé se bojí.
Vlastně mám velký strach, jen si to představte.
Tady posledních šest měsíců bydlela.
Podle některých sousedů to byla osamělá žena,
která se s ostatními obyvateli nebavila.
Všechny zdi měla červené.
Byl tam bordel
a jedna ložnice byla plná věcí.
Byly tam postele, ale nedalo se tam hnout, protože všude byly pytle, boty a oblečení.
Napravo od vchodu byl oltář věnovaný svaté Smrti.
V obýváku měla zarámovanou fotku.
Jak velkou?
Měla asi 80 centimetrů, takový plakát.
Byla tam ona se zkříženýma rukama
jako zápasnice.
VRAH SENIOREK DOPADEN
Dnes je hlavním tématem vrah postarších žen.
Ukázalo se, že záhadný zabiják je vlastně zápasnice.
Říká si Tichá dáma.
Nějakou dobu byla profesionální zápasnicí.
Říkali jí Tichá dáma.
Tichá dáma.
Tichá dáma. To byla její přezdívka.
Všichni jsme chtěli vědět víc,
tak jsme se rozhodli zajet do San Juan arény.
Dámy a pánové, dnes se bude zápasit!
Máme připravené skvělé zápasy. Zlí proti hodným!
Zeptám se vás. Jste připraveni?
Tichá dáma!
TICHÁ DÁMA
Bavily jsme se spolu, když šlo o párty.
Často jsme spolu pařily.
Když s někým chodila, já chodila s jeho kámošem.
Byly jsme…
Byly jsme divoké.
Vždycky se ptala, jestli něco nepotřebuju.
Jo, věřila jsem jí,
protože jsem ji povídala i o svých osobních problémech.
Svěřila jsem se jí s problémy s dcerou.
Dáma!
Nikdy nevypadala naštvaně.
Neměla v sobě ani známku agrese.
Byla zlatíčko.
Do toho!
Ale připadalo mi zvláštní,
když nás pozvala na oběd a hodně tam utratila.
Jo, kámoška měla hodně peněz.
Taky bylo divné, že často měnila barvu vlasů.
Říkala jsem jí, že jí vypadají vlasy.
Barvila se skoro každý měsíc.
Blond, červená,
hnědá.
A často se stěhovala.
Minulý pátek se v polední zprávách objevil příběh,
který vás donutí se zamyslet nad překvapeními života.
Je to tak. Tato žena, která toho dne zápasila,
je vražedkyní postarších žen.
Vypadá to jako projev vzdoru,
žena hledaná policií,
jejíž identikit visí po celém městě,
se odváží objevit v televizi.
Údajná chladnokrevná vražedkyně
nejméně deseti starších dam
nám minulé úterý, 17. ledna, do kamery řekla,
že je fakt drsná.
Nikdy…
Nikdy mě nenapadlo, že je…
Že je to ona..
S mámou jsme sledovaly televizi, a když ji viděla…
Podívala jsem se na mámu a ona řekla: „Ach, zlato. To je tvoje kamarádka.
Vidíš? Brávala jsi ji sem.“
Když ji dopadli, chyběla mi.
Rodina mi říkala: „Nemluv o ní. To se nestydíš, že ses s ní bavila?“
Proč bych měla?
TICHÁ DÁMA
Tichá dáma.
Je to jméno dobráka.
Ne záporňáka.
Ale byla celkem drsná.
Možná si říkala Tichá dáma proto,
že měla tajemství.
Když se zápasením skončila kvůli zádům…
Zvedala sto kilová závaží.
Když přestala zápasit, začala zabíjet.
Takže podle mě velkou část své frustrace,
která ústila z jejího strašného dětství,
ventilovala zápasením.
Vždycky se chtěla stát zápasnicí.
Ale nestala.
Nikdy nevstoupila do ringu.
Ptala jsem se několika zápasníků, jestli s ní někdy zápasili.
„Ne, nikdy.“
Ráda byla v tomhle prostředí.
Měla svůj vlastní kostým, ale nebyla to zápasnice.
Kdokoli si může nechat udělat zápasnický oblek na titul.
Kdokoli si může koupit titul.
Do toho, dámo!
Do toho!
Tichá dáma nikdy neexistovala.
Tichá dáma by mohla strávit zbytek života za mřížemi,
dnes odpoledne byla obviněna z nejméně 11 vražd.
Jsou to hrozné zločiny, které s námi otřásly.
Psala jsem o případu Juany Barrazy
a uvědomila jsem si, že dala médiím a policii
dokonalý senzacechtivý příběh.
Líčí Juanu Barrazu jako psychopatku
kvůli jejímu svalnatému tělu,
které vždycky popisují jako podsadité,
a kvůli její lásce k zápasení, Tichá dáma,
ale ne kvůli zločinům, které spáchala.
Píšou, že se jako kriminálnice narodila,
že to má vrozené.
Je dokázáno, že z něčí tváře nepoznáte, zda je to zločinec.
Takže usuzování podle vzhledu,
podle očí a podle rysů
jsou nebezpečná kritéria
pro vystavění zločincova profilu.
Jednoho dne…
sem musela do soudní síně 67 ve čtvrti Santa Martha.
Byla jsem metr a půl od skla.
Ona byla za tím sklem.
A vypadala větší
než jako velký, podsaditý člověk, jak ji popisovali.
No…
Byla robustní a silná
s výraznou osobností.
Vypadala jako kur… Pardon.
Takhle.
A kromě toho, co mi udělala,
že mi vzala mámu, babičku,
řekla mi: „Jo, ale tys ji nechala o samotě.“
Už jsem to nezvládla.
Musela jsem odejít. Šla jsem na záchod a vyzvracela se.
Věděla jsem, že mi nic neudělá,
ale udělala.
Soudní líčení bylo toho dne odloženo,
nemohla jsem.
Necítila jsem nenávist.
Upřímně, necítila jsem nenávist, protože jsem požádala Boha,
aby mi pomohl se od toho odpoutat.
Jen jsem vyhrkla: „Ať ti bůh odpustí.“
„Vážně, ať ti Bůh odpustí.“
A ona na mě jen překvapeně zírala.
Pamatuju si, že se mě zeptala,
jestli vím, kdo je její Bůh.
A já, že ne.
Vytáhla kartu svaté Smrti.
Řekla, že to je její Bohyně a ona ji ochraňuje.
Já jí jen řekl: „To je skvělé!
Jsem rád, že tě chrání.“
A nevím proč, ale řekl jsem jí,
že neublížila mně,
ale že nejvíc ublížila svým dětem.
Otočila se a odešla.
Obviněná, Juana Barraza Samperiová,
byla odsouzena
na 759 let a 17 dní ve vězení.
Nesouhlasím.
Nesouhlasím s ničím.
U soudu, za kabinou pro obžalované,
byla předčítaná jména všech lidí, které údajně zabila.
Byla naprosto klidná.
Když četli ta jména, vzpomínám si, že řekla:
„Ještě nějaká přidejte, no tak.
Když jsem váš obětní beránek, ještě si přidejte.“
Juana Barraza Samperiová, vražedkyně seniorek,
byla odsouzena na 759 let ve vězení.
…za vraždu 17 žen
a 12 obvinění z loupeží.
Takzvaná Tichá dáma tvrdí, že se hodlá odvolat.
Ten rozsudek měl navodit jakýsi pocit spravedlnosti,
který chtěla vláda lidem dát.
Byl to politický rozsudek.
Byl to středověký rozsudek,
protože cílem bylo ovlivnit veřejné mínění,
ne udělit účinný trest.
Ženy, které v Mexiku i jinde na světě zabíjejí,
dostávají ty nejdelší tresty,
jelikož nejsou trestány za to, co udělaly,
ale jsou považovány za zlé od přírody.
A takový rozsudek zároveň slouží jako varování pro ostatní ženy.
CENTRUM SOCIÁLNÍ REHABILITACE PRO ŽENY
Araceli Vázquezová, údajná vražedkyně postarších žen,
sedí ve vězení už 19 let,
aniž by jí dokázali nějakou vraždu.
Několik let po mém zatčení, mi spoluvězni v base řekli,
že byla zadržena vražedkyně postarších žen.
Byla jsem v šoku. „Cože? Neříkali, že to jsem já?“
Vždycky jsem kradla,
ale to s tou situací nijak nesouviselo.
Našly se u ní nějaké předměty,
majetek lidí, kteří byli okradeni.
A oni tvrdili, že já jsem tou vražedkyní postarších žen.
A postavili mě před tisk, kde bylo přes 70 různých novinářů.
Postavili ji tam s parukou.
Kdo ví, kdo z těch bláznů
z vyšetřovací jednotky
přišel s nápadem dát jí paruku.
Říkali, že když bude mít paruku, bude to přesvědčivější.
A ta tiskovka byla šílená.
Rozhodli se, že z toho udělají telenovelu.
Žalobce Zayas řekl:
„Ty krádeže Araceli projdou, přidejte vraždy.
To bude 42 let.
Říkala jsem jim, že jsem nikoho nezabila.
Pořád jsem to opakovala.
„Je to ona. Nahrajte to a připravte ji. Půjde do vězení.“
„JSEM ZLODĚJKA, NE VRAŽEDKYNĚ.“
ODMÍTÁ, ŽE SENIORKY ZABILA
PRÝ JE NEVINNÁ
Jeden svědek jim řekl: „To není ona.
Viděl jsem vysokého člověka s krátkými vlasy a širokými rameny.
Se světlou pletí.
Ona má tmavou.
A je malá.
Musíte hledat někoho vysokého s velkýma rukama.
Ona to není.“
Odpovídala Araceli Vázquezová profilu pachatele?
Ne, ne úplně.
Ne na sto procent,
ale naší povinností bylo
prošetřit všechny důkazy.
Poslali mě do vězení Reclusorio Oriente,
ale každý den byly zabité další ženy.
Běžela jsem za správcem věznice,
že zabili další.
Ale já to nebyla.
Na začátku byla Araceli Vázquezová spojena s několika případy.
Například i s vraždou Glorie Rizové.
Údajně u ní prý našli šperky, které ukradla paní Glorii.
Araceli říkala, že na místech činu nejsou její otisky,
že se neshodují s vraždami,
které, jak jsme se dozvěděli později, spáchal někdo jiný.
Když chytili Juanu, řekli,
že její otisky se shodují s těmi, které jsem jim přinesla na sklenici.
Dokonce mi dali i oficiální dopis,
že je výhradně vinnou z její vraždy a vražd mnoha dalších.
Nikdy už se o Araceli Vázquezové nezmínili
a neřekli, že ji propustí.
Nic. Nebyla jsem v kontaktu s ní ani s nikým jiným.
Předpokládala jsem, že když najdou jinou ženu,
tak Araceli okamžitě pustí.
To se nestalo.
Později vyšetřování ukázalo,
že nebyla tou osobou, kterou jsme hledali.
Chyba.
Ale stále si ve vězení odpykává trest.
Možná za něco jiného. Už si to nepamatuju.
- Nepamatujete si Araceli? - Byl to případ oddělení vražd?
Ne, vážně si na ten případ nevzpomínám.
Araceli si už odpykala 17 let a 9 měsíců za vloupání.
Teď si odpykává dalších 23 let
za vraždu Margarity Acevesové v bytě v Cuitlahuac.
Ve spisu není žádný důkaz, který by ji s tou vraždou spojoval,
neshodují se otisky prstů
ani fyzický vzhled popsaný svědky.
Žádný svědek ji ani neidentifikoval.
Jen chci říct,
že jsem ty lidi nezabila.
Důkazy máte.
Mlčela jsem 18 let.
Pokud došlo k soudnímu omylu, je třeba ho napravit.
Za to je odpovědná současná prokuratura.
A také soudnictví.
A když se ukáže…
Když se ukáže, že to byl soudní omyl, máme mechanismy, jak to vyřešit.
Je to nešťastné,
ale na vyšetřováních je nejhorší to,
že někdy dojde k chybám, které bychom měli uznat a napravit,
ale z politických či mediálních důvodů se to někdy nestane.
Měli bychom být schopni uznat, že došlo k omylu.
Když neexistuje dostatek důkazů,
aby byla dokázaná vina,
proč byl tedy ten člověk odsouzen?
Tvrdili, že Mario Tablas měl co dočinění se čtyřmi vraždami.
Pak se sedmi, pak s devíti.
Ale zjevně je nespáchal.
Stejně jako Araceli, i on říkal, že tam nejsou jeho otisky.
V oficiální výpovědi se píše,
že v jedné z vražd,
za kterou byl Mario odsouzen,
se otisky na místě činu shodují s těmi od Juany Barrazy.
Když jsme se ho zeptali,
proč ho obvinili za ty vraždy,
řekl,
že si viníky vymysleli.
Mario Tablas byl odsouzen skoro k 70 rokům ve vězení
za zabití dvou seniorek.
Co vím, tak už ve vězení zemřel,
vždy trval na své nevinně,
ale nikdy ho nepropustili.
Neexistuje dokonalý zločin, ale existují nedokonalá vyšetřování.
Tyhle problémy je třeba napravit,
protože přispívají k beztrestnosti.
Juana Barraza je ve vězení Santa Martha Acatitla,
kde si odpykává trest za zabití 16 starších žen
a okradení 12 dalších.
Díky dobrému chování dostala svolení v úterky vařit a jídlo prodávat,
tudíž má ve vězení i příjem.
Víme, že se v roce 2015 vdala,
ale později se rozvedla.
Rozhodla jsem se s Juanou spojit.
Oslovila jsem ji velmi opatrně.
„Jak se máte? Jsem Claudia Bolañosová, reportérka z El Universal.“
A ona mi řekla, že rozhovory nedělá,
a kdyby ano, chtěla by za to 10 00 pesos.
Jela jsem za ní do vězení.
Překvapilo mě, když jsem viděla,
že dozorci z ní mají… ne úplně respekt, ale spíš strach.
Udělali jí prostor a řekli:
„Paní Juano, jak se máte?
Prosím, madam.“
Stala se z ní taková celebrita.
Je to celebrita,
která ma ve vězení určité sociální postavení.
Říkám si, že když lidi
dnes slyší termín „vrah postarších žen“…
mají to spíš už za legendu nebo mýtus.
A stejně jako ostatní legendy,
i tahle se živí pravdami
i lžemi.
Policie ráda vypráví příběhy.
A média ráda dobrý příběh ocení.
Příběh… s mnoha prvky.
A i lidé, obyvatelé Mexika,
rádi poslouchají příběhy.
VRAŽEDKYNĚ SENIOREK
VRAŽEDKYNĚ
DRSNÁ
VRAH POSTRAŠÍCH ŽEN
VRAŽEDKYNĚ
16 SENIOREK
Profesionální zápasnice.
Říká si Tichá dáma.
Nikdo nepodezřívá, nikdo netuší,
že vraždí jejich sousedka.
První sériový vrah a je to žena.
A zabíjela seniorky v hlavním městě.
Byl to známý případ.
Tak známý, že se mnou ještě teď děláte rozhovor,
o 20 let později.
Prodej.
Proto je to tak známý případ.
Písničky, skládaly se o ní corridos a cumbias.
Je to vražedkyně.
Vražedkyně.
Je to sériová vražedkyně.
Ze zločince se stala celebrita.
Byla to vražedkyně postarších žen, zápasnice a…
Tolik věcí.
Ale co oběti?
První oběť, druhá, třetí…
Dojde k vraždě, ale více se řeší, jak se zabíjelo,
jak to udělali, co od nich ukradli,
místo aby se mluvilo o tom, kdo ten zavražděný člověk byl.
Jsou zapomenuté, ale ne jejich rodinami.
Ty jsou pořád tady
a požadují spravedlnost i roky po tom.
A myslím, že si taky zaslouží,
aby vyšetřování pokračovalo a dočkali se spravedlnosti.
Oběť
je ten poražený
v souboji o život.
Strašné, že?
Pokaždé, když je někdo zavražděn,
je to obrovská bolest.
A lidé
si neuvědomují, že zanechávají…
Že po sobě zanechávají v životech ostatních lidí díry.
Juana Barraza, známá jako vražedkyně postarších žen,
stráví zbytek života za mřížemi.
Policie zaznamenala 49 vražd seniorek,
které byly uškrceny stejným způsobem,
a to v období mezi roky 1998 až 2006.
Juana Barraza byla obviněna pouze ze 17 vražd,
zbývajících 32 zůstává dodnes nevyřešeno.
Je 8:04.
OBĚTI
Překlad titulků: Beata Krenželoková