Downloaded from YTS.MX
‫"כשאני רוקדת‬ ‫אני אוהבת להיות מוחזקת לגמרי"‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫הייתי בתה היחידה.‬
‫תארו לעצמכם, תמיד הייתי… הכול, נכון?‬ ‫אני הייתי הכול בשבילה.‬
‫הייתי הכול בשבילה והיא בשבילי.‬
‫היא הייתה תובענית, אבל חמה מאוד.‬
‫היא ממש פינקה אותי.‬
‫היא נתנה לי הכול, נכון?‬ ‫את האהבה שלה, בעיקר.‬
‫שמחתי מאוד שהיא אימא שלי.‬
‫היא הייתה הסבתא הכי מפנקת שאפשר לדמיין.‬
‫היא יצאה איתם ונסעה איתם לכל מקום.‬
‫שבוע לפני אירוע ששינה את חיי,‬
‫משהו מדהים וקסום קרה.‬
‫זה היה כאילו אימא שלי ידעה מה עומד לקרות‬
‫כי היא העניקה לי יותר אהבה מאי פעם.‬
‫בשעה 1:00 או 1:30,‬
‫הטלפון צלצל‬
‫וראיתי שזה המספר של אימא שלי.‬
‫קפאתי ולא רציתי לענות.‬
‫רומן, בן הזוג שלי, אמר,‬
‫"תעני לטלפון. למה את לא עונה?"‬
‫לקחתי את הטלפון.‬
‫"כן, אימא, מה קורה? מה שלומך?"‬
‫ושמעתי את קולו של האחיין שלי, שגר כאן.‬
‫"ורו, אימא שלך מתה."‬
‫מישהו חנק אותה בכבל.‬
‫למרות הראיות שיש למשטרה,‬
‫קשישות עדיין נרצחות.‬
‫- המחוז הפדרלי, מקסיקו‬ ‫רוצח סדרתי -‬
‫הרוצח הוא גבוה,‬
‫בעל עור בהיר, ובעל מבנה גוף שרירי.‬
‫בין השנים 1998 ו-2005,‬
‫לפחות 49 מקרים תועדו במקסיקו סיטי.‬
‫פרשת רצח הקשישות הפכה‬
‫לאתגר הגדול ביותר‬ ‫של צוות משטרת המחוז הפדרלי.‬
‫- אשת הדממה:‬ ‫המקרה של רוצחת הקשישות -‬
‫- המחוז הפדרלי, מקסיקו -‬
‫אימא שלי הגישה בקשה‬ ‫לקבלת תעודת אזרח ותיק.‬
‫הדודנית שלי אמרה,‬
‫"כן, עובדת סוציאלית באה ואמרה‬ ‫ שהיא תגיש בקשה בשמה."‬
‫לא ביקשנו תעודה מזהה או משהו.‬
‫היא עזבה והשאירה אותה בבית של אימא שלי.‬
‫וכשרומן הגיע לבקר אותה,‬
‫היא הייתה נפוחה מאוד‬ ‫ועורה היה כחול, למעשה.‬
‫- 28 באוקטובר, 2003 -‬
‫- קשישה נרצחה בחניקה בביתה -‬
‫החקירה החלה.‬
‫היו מסוקים ועוד מסוקים בכל האזור.‬
‫כלומר, זה היה מזעזע.‬
‫שוטרי מהומות ואחרים הגיעו לכאן.‬
‫הם חיפשו רמזים בכל מקום.‬
‫כלומר, לא היה לנו מושג מה קורה.‬
‫שמתי לב למספר ליד השם של אימי.‬
‫- 6. גלוריה אנדינה ריסו (81)‬ ‫28 באוקטובר, 2003 -‬
‫אז התחלתי לשאול שוטר,‬
‫"למה יש לכם לוח?‬
‫"אימא שלי היא מספר שש. למה?"‬
‫"כי ייתכן שזה פשע של רוצח סדרתי."‬
‫נדהמתי.‬
‫תמיד אהבתי את עבודת החקירה.‬
‫פשע, חקר הפשע וההשפעה החברתית שלו.‬
‫יש לי ידידות קרובה‬
‫עם רופא משפטי‬ ‫שהוצב ברובע בניטו חוארס בזמנו.‬
‫בכל פעם שהביאו גופה,‬
‫הייתי סקרנית לבוא ולחקור את סיבות המוות‬
‫כי יש לי תעודה ברפואה משפטית.‬
‫- וזאת לתעודה -‬
‫בספטמבר 2003, שמתי לב שיש גופה.‬
‫והוא אמר, "זאת אישה מבוגרת."‬
‫היא נרצחה בחניקה.‬
‫הכבל עדיין היה כרוך סביב צווארה.‬
‫שבוע לאחר מכן מצאנו‬
‫עוד גופה של קשישה‬
‫שנרצחה באותו אופן, בחניקה.‬
‫- מריה גואדלופה‬ ‫בת 82 -‬
‫התחלנו לבדוק את הפצעים של הקורבן,‬
‫ואת סוג הקשר שהשתמשו בו,‬
‫וחשבנו שזה מוזר מאוד כי הוא היה דומה מאוד.‬
‫כעבור שבועיים קיבלנו‬
‫גופה של קשישה אחרת.‬
‫אותו הדבר.‬
‫חשבנו שזה מוזר מדי ותכוף מדי.‬
‫וכעבור חודש בערך, היה רצח נוסף.‬
‫הפעם זה היה בקויואקאן, ולא בבניטו חוארס,‬
‫עם אותם מאפיינים בדיוק.‬
‫ואז חשבתי לראשונה,‬
‫"זה רוצח סדרתי."‬
‫ב-2003, לא היינו בטוחים עדיין‬ ‫אם זה רוצח סדרתי,‬
‫כי לא היו לנו רוצחים סדרתיים בארצנו.‬
‫הם לא התייחסו אליי ברצינות.‬
‫"לא, אל תצפי‬ ‫בכל כך הרבה תוכניות טלוויזיה.‬
‫"את מגזימה."‬
‫הרוצח הסדרתי האחרון שהיה לנו,‬ ‫שהיה למעשה רוצח במסע הרג,‬
‫היה גויו קרדנס ב -1942.‬
‫הוא הרג ארבע עוזרות בית,‬
‫ולכן הוא נחשב לרוצח סדרתי.‬
‫אבל מ-1942 ועד 2003,‬
‫העובדה שלא קרה דבר כזה בארצנו‬
‫הציבה בפנינו אתגר גדול.‬
‫עקבתי אחרי החדשות.‬
‫והתחלתי לתעד.‬
‫התחלתי לבדוק אחורה בזמן.‬
‫הכי מוקדם שמצאתי‬
‫היה ב-1996, 1997,‬
‫שאז מצאתי את השוד האלים הראשון‬
‫נגד קשישה‬
‫שבו האישה נרצחה בחניקה.‬
‫- הריגה סדרתית של קשישות -‬
‫- מעקב אחר רוצח תשע קשישות -‬
‫- רוצח סדרתי מאיים על המחוז הפדרלי -‬
‫התחלנו לספר זה לזה‬
‫שמשהו קורה,‬
‫ושאלתי את השאלות שאילצו את המשטרה‬
‫להכיר בכך שזה קורה.‬
‫כי ברור שהם לא רצו לפרסם את זה.‬
‫הבנו בהדרגה‬
‫שזה רוצח סדרתי.‬
‫אולי התכחשתי לזה בשלב מסוים,‬
‫אבל זה בטח היה בהתחלה.‬
‫גם לא רצינו לעורר זעם,‬
‫או להופיע בכותרות סנסציוניות.‬
‫ניסינו להיות כמה שיותר דיסקרטיים.‬
‫לא היה שום קשר‬
‫בין הקורבן לרוצח.‬
‫הם לא היו בני משפחה‬ ‫או חברים או אויבים או שכנים.‬
‫לא היה מניע אמיתי מלבד שוד.‬
‫גל רצח הקשישות במחוז הפדרלי‬
‫נמשך ללא הפסקה.‬
‫בעיני האנשים,‬
‫משרד התובע המחוזי של המחוז הפדרלי‬
‫לא עושה דבר.‬
‫אחרי התנגדות עזה,‬
‫ממשלת העיר הייתה חייבת‬ ‫להכיר בכך שבאמת יש רוצח סדרתי,‬
‫ומשרד התובע המחוזי של המחוז הפדרלי‬
‫הקים קבוצה מיוחדת למציאה ואיתור של הרוצח.‬
‫פרי צבר, עשרה פסו לכל שקית.‬ ‫-מה תיקחו?‬
‫היינו מוכנים‬ ‫כי היה לנו צוות נהדר של מומחים‬
‫לשחזור זירות פשע‬
‫ולשימור זירות פשע.‬
‫ברור שלא. מי יהיה מוכן?‬
‫אז נעשינו מוכנים תוך כדי עבודה.‬
‫ומה קרה? בני המשפחה של הקורבנות‬
‫ניקו את זירת הפשע, שטפו, אספו הכול.‬
‫וכשהגעת לשם, היית אומר,‬
‫"למה ניקיתם הכול?‬ ‫אין סיכוי שנמצא טביעות אצבע.‬
‫"לא נוכל לתעד בצילום."‬
‫הם היו אומרים,‬ ‫"לא, אנחנו עורכים משמרת אבל לסבתא."‬
‫כלומר, אני מבין.‬
‫ומי יכול להאשים אותם?‬
‫משטרת מילווקי אמרה היום‬ ‫שהנאשם ברצח סדרתי, ג'פרי דאהמר,‬
‫הודה כעת ב-17 רציחות.‬
‫התחלנו לחקור‬
‫מקרים של רוצחים סדרתיים,‬
‫אירועים במדינות אחרות.‬
‫דאהמר הודה בפני המשטרה‬
‫שהוא סימם, חנק והטיל מום ב-11 גברים.‬
‫האישומים החדשים כוללים רצח של בן 14.‬
‫…ג'ון ויין גייסי,‬ ‫וטבע את המונח "רוצח סדרתי".‬
‫ריצ'רד רמירז‬ ‫בסופו של דבר נתפס והועמד לדין.‬
‫טד בנדי שנשר מלימודי משפטים‬ ‫הורשע ברצח שלוש צעירות,‬
‫ונחשד ברצח של ממש עשרות אחרות.‬
‫הרוצחת הסדרתית הראשונה‬ ‫שעמדה למשפט בארץ הזאת.‬
‫וורנוס הודתה ברצח שבעה גברים,‬ ‫כולם, לדבריה, מתוך הגנה עצמית.‬
‫חבר המושבעים בתיק המליץ שאיילין וורנוס‬
‫תוצא להורג בכיסא החשמלי.‬
‫ביקשנו עזרה מחו"ל,‬
‫מאנשים שחקרו תיקים מהסוג הזה במשך שנים.‬
‫בעיקר הצרפתים,‬
‫שהתמודדו עם "המפלצת ממונמארטר".‬
‫תיירי פולאן עלול להיות הרוצח הנורא ביותר‬
‫בהיסטוריה של מערכת המשפט הצרפתית.‬
‫אחת עשרה קשישות נרצחו, תמיד באותה השיטה.‬
‫הוא עקב אחרי הנרצחות לבתיהן,‬
‫הוא עינה אותן עד שאמרו לו‬ ‫איפה הן שמרו את החסכונות שלהן,‬
‫ואז הוא חנק אותן למוות.‬
‫גזר דין מוות!‬
‫הוא גרם לחוסר שקט בפריז.‬
‫רוצח הקשישות‬
‫שנעצר אתמול ביצע לפחות 21 רציחות.‬
‫הודות לטביעות אצבעות ולראיות אחרות,‬
‫תיירי פולאן, בן 24, זוהה.‬
‫זו תוצאה של שלוש שנות עבודה.‬
‫- טולון, צרפת -‬
‫במקרים סדרתיים כאלה,‬
‫אין שום קשר בין הפושע לקורבן.‬
‫כך שאפשר לחקור כמה שרוצים‬
‫בנוגע לקורבן,‬
‫לסביבה האישית שלו, אבל לא מוצאים כלום‬
‫כי המפגש עם הרוצח הוא מקרה מבודד ואקראי.‬
‫לכן החקירות האלה קשות כל כך.‬
‫ואולי כולם היו מודעים לזה באותו זמן,‬
‫כמה קשה למשטרת מקסיקו‬
‫לעבוד במצבים האלה.‬
‫הקשר הראשון שלי עם המשטרה המקסיקנית‬
‫היה כשבאתי להעביר את הקורס.‬
‫- קורס על רציחות סדרתיות מגיע מחו"ל -‬
‫זה היה קורס חקירות רצח.‬
‫כבר היו להם טכניקות מסוימות‬
‫לחקירה של רוצחים סדרתיים.‬
‫…השתתפות בקורס.‬
‫לכל מדינה יש סוג פשיעה משלה.‬
‫לפעמים היו אפילו אי הבנות‬
‫כי הם לא יכלו להבין את השיטות שלנו‬ ‫והם היו אומרים,‬
‫"אי אפשר לעשות את זה במקסיקו‬ ‫בגלל זה או זה."‬
‫והבנתי היטב‬
‫שזה מפני שאנחנו לא עובדים באותו אופן.‬
‫- עוד משאבים לתפיסת רוצח סדרתי -‬
‫בשילוב של סימנים, קצת אנגלית וקצת צרפתית,‬
‫עברנו את הקורס,‬
‫ואני חושבת שלמדתי הרבה מהטכניקות האלה.‬
‫יצרנו את הפרופיל‬
‫על סמך התיאורים שסיפקו העדים.‬
‫זה היה אדם גבוה.‬
‫בגיל 45 עד 48.‬
‫גב רחב, ידיים גדולות.‬
‫גוף חזק וחסון.‬
‫שיער קצר.‬
‫בלבוש של אחות.‬
‫אחד מהתכסיסים של הרוצח‬
‫היה להעמיד פני אדם שעוזר,‬
‫באמצעות תוכנית המדיניות הציבורית,‬ ‫באמצעות תוכנית הרווחה,‬
‫לקשישים.‬
‫העזרה ניתנה כתמיכה כספית.‬
‫לאנדרס מנואל לופס אוברדור,‬ ‫מושל מקסיקו סיטי, היה רעיון,‬
‫שהוא ראה בו דרך‬
‫להגן על כבודם של קשישים.‬
‫פעולות התמיכה בקשישים‬
‫ממשיכות.‬
‫שלוש מאות חמישים ושניים אלף קשישים נכבדים‬
‫מקבלים את ההטבה הזו.‬
‫תוכנית מקורית מאוד, חשובה מאוד.‬
‫אז אם מישהו הופיע‬
‫והעמיד פנים שהוא מישהו שעוזר לך‬
‫לקבל את הכרטיס הזה כדי לקבל את ההטבה,‬
‫האדם הזה יתקבל בברכה.‬
‫- עיניים זכריות -‬
‫המידע שהתחלנו להתאים.‬
‫עם זאת, היו כמה וריאציות.‬
‫אין שני עדים שמתארים אדם באותו אופן.‬
‫קווי החקירה העיקריים שקבעתי‬
‫היו מציאת עובדי סיעוד,‬
‫עובדי בריאות.‬
‫והתחלנו לשים לב לשיטת הפעולה‬
‫של הפושע.‬
‫אחות מהמכון לביטחון‬ ‫ושירותים חברתיים לעובדי מדינה‬
‫נעצרה היום.‬
‫מטילדה סנצ'ס גאייגוס‬
‫הייתה עמיתה טובה לעבודה שכולנו חיבבנו.‬
‫- מטילדה סנצ'ס נחקרה במשך יותר מעשר שעות -‬
‫בזמנו, ייצגתי את העובדים האלו‬
‫בעשר מרפאות המכון לביטחון‬ ‫ושירותים חברתיים לעובדי מדינה.‬
‫בתשעה בינואר 2004,‬
‫חבריי לעבודה התקשרו אליי‬
‫כדי לומר לי שמטילדה‬
‫למעשה אולצה‬
‫להיכנס לניידת, והוסעה משם.‬
‫העיתון "מטרו" פרסם בעמוד השער שלו‬
‫את אחד הקלסתרונים הראשונים‬ ‫של "רוצחת הקשישות".‬
‫צמד שוטרי מקוף שקנו את העיתון באותו יום,‬
‫בעת שדפדפו בעיתון,‬
‫הבחינו שיש מישהי בבנק‬
‫בעלת המאפיינים הפיזיים של הקלסתרון.‬
‫האחות עוכבה בסניף בנק‬
‫ברובע קויואקאן.‬
‫כשהיא ראתה את השוטרים,‬ ‫היא התחילה להתנהג באופן חשוד,‬
‫אז השוטרים החליטו לעצור אותה.‬
‫ביקשנו מידע על מטילדה.‬
‫הם אמרו שהיא לא שם,‬ ‫שהם לא יודעים למה אני מתכוונת.‬
‫פתאום הם יצאו בריצה‬
‫עם מישהי מכוסה במעילים,‬
‫וראיתי שהיא נועלת נעליים לבנות.‬
‫מיד חשבתי שזו מטילדה.‬
‫אז צעקתי, "מטילדה! אל תיקחו את מטילדה!"‬
‫- נעצרה חשודה ברצח הקשישות -‬
‫החלו להופיע חדשות‬
‫לפיהן נמצאה "רוצחת הקשישות".‬
‫וכשראיתי שוב את הקלסתרון,‬
‫הוא נעשה דומה יותר ויותר לעמיתתי לעבודה.‬
‫לא האמנתי, אבל תווי הפנים‬
‫באמת התאימו לחלוטין.‬
‫אמרתי לעמיתים שלי, "אתם יודעים מה?‬
‫"מה שיקרה זה שתהיה לנו שעירה לעזאזל‬
‫"והיא תיכנס לכלא."‬
‫היא הוכנסה לחדר עם מראה חד-כיוונית‬
‫כדי שתזוהה על ידי עדים של חלק מהמקרים.‬
‫ברור שהם לא זיהו אותה.‬
‫החלטנו לחסום את שד' טלאלפאן‬
‫כדי ללחוץ עליהם לשחרר את מטילדה.‬
‫אמרנו שברגע שהיא תשוחרר לידינו,‬
‫אנחנו נעזוב את המקום.‬
‫הם נאלצו לשחרר אותה כעבור 15 שעות‬
‫ללא שום אישומים.‬
‫היו לנו כמה טביעות אצבעות‬ ‫והשווינו אותן לשלה,‬
‫והן לא התאימו בכלל.‬
‫היא שוחררה‬
‫ואנחנו מצטערים מאוד על מה שקרה‬
‫כי הדברים האלה לא אמורים לקרות, נכון?‬
‫לטענת האף-בי-איי‬
‫לרוצחים סדרתיים יש שלבים שונים.‬
‫הראשון הוא שלב הבחירה.‬
‫התבוננות ומעקב אחרי הקורבן הפוטנציאלי.‬
‫בחירת הקורבן.‬
‫ידענו שהיא למדה את הקשישה על בוריה‬
‫ווידאה שהיא תהיה לבד.‬
‫השלב הבא היה שלב הפיתוי.‬
‫זה היה חשוב.‬
‫המיומנות שתעניק לה גישה לבית.‬
‫זה היה קשה.‬
‫בזמנו, בעיקר בגלל חוסר ביטחון הציבור‬
‫אף אחד לא הסכים לזה.‬
‫אז הרוצחת הפגינה יכולת לתקשר עם קשישות.‬
‫"היי, אני עובדת בשביל ממשל העיר.‬
‫"אני מספקת תמיכה לקשישים. מה את צריכה?‬
‫"תני לי לעזור לך.‬
‫"ניתן לך כרטיס מיוחד‬ ‫כי אני רואה שאת גרה לבדך."‬
‫"כן, היכנסי. אכין לך תה."‬
‫היא ישבה לשתות תה. שלב הפיתוי.‬
‫ברגע שהיא הבינה שהקשישה תהיה הקורבן שלה,‬
‫היא עברה לשלב ההוצאה להורג.‬
‫ואז היא חנקה.‬
‫באופן דומה מאוד בכל המקרים.‬
‫באמצעות צעיף‬
‫או אחד החפצים של הקשישה.‬
‫זה היה יכול להיות חבל של וילון.‬
‫זה היה יכול להיות חגורת חלוק.‬
‫זה יכול להיות כבל של טייפ ישן.‬
‫ואז היה שלב של "לקחת מזכרת".‬
‫היא הייתה לוקחת משהו שיזכיר לה את הקורבן.‬
‫- תפילה למיכאל המלאך הקדוש -‬
‫וזה יוצר זעם בתוך החברה.‬
‫אני מקווה שזה יפוענח בקרוב. זו הייתה סבתי,‬ ‫אבל לא ארצה שזה יקרה לסבתו של איש.‬
‫הם לא מטפלים בזה כמו שצריך.‬
‫הרשויות לא עושות דבר.‬
‫לפני שנים, איש לא שם לב לקשישים.‬
‫ועכשיו הם רוצים להגן עלינו‬ ‫מפני רוצחים שמשתוללים.‬
‫משרד התובע המחוזי הודה שמספר מקרי הרצח‬
‫של קשישות עלה מ -12 ל-14 השנה.‬
‫כשהדלקת טלוויזיה או פתחת עיתון,‬
‫הדבר הראשון שראית‬ ‫היה חדשות על רצח הקשישות.‬
‫רצח קשישות, שוב ושוב.‬
‫- קשישה נרצחה בחניקה -‬
‫לא היה מקום אחד‬
‫שבו לא דנו במקרה.‬
‫- עוד קשישה נרצחה, בסנטה מריה -‬
‫- רצח סדרתי -‬
‫- 18 קשישות נרצחו בשנה -‬
‫- אדם אחד רצח 20 קשישות -‬
‫בכל משפחה, כולם צריכים‬ ‫ללכת לעבודה, ללכת לבית הספר.‬
‫וקשישים‬
‫נשארים בבית, לבד.‬
‫ואז הם הופכים לקורבנות פוטנציאליים‬
‫של מישהו שאולי ירצה לנצל את זה.‬
‫מספר אמצעי זהירות ננקטו,‬ ‫אפילו בתוך משפחות,‬
‫"אל תפתחו את הדלת לאף אחד.‬ ‫אל תדברו עם אף אחד."‬
‫אם אתם רואים קשיש או קשישה עם מישהו אחר,‬
‫תתקשרו למספרי החירום‬ ‫של הסוכנות בהקדם האפשרי.‬
‫מה שאנחנו עושים‬
‫זה אומרים לאנשים להיות זהירים.‬
‫להיות חשדניים.‬
‫להיות ערניים.‬
‫לא ללכת שולל כפי שקשישים אחרים‬ ‫הלכו שולל, למרבה הצער.‬
‫- מריה דה לוס גונסלס אנאיה‬ ‫בת 64 -‬
‫הם התחילו להבין שכל הנשים שנפלו קורבן‬
‫היו נשים שחיו לבד.‬
‫הן אמרו שהחיים שלהן קודרים‬
‫ומלאים בנוסטלגיה.‬
‫וזה מגדיר את פרופיל הרוצח הסדרתי,‬
‫ואת אסטרטגיית המניעה של הרוצח הסדרתי.‬
‫הידיעה שיש גבר שמסתובב חופשי‬
‫שרוצח קשישות,‬
‫וללכת לבד‬
‫ברחובות האלה,‬ ‫כמו האישה הזאת שהולכת כאן, פגיעה.‬
‫באילו אמצעי זהירות את נוקטת?‬ ‫את מביטה סביב?‬
‫אני מסתובבת לאחור וצופה.‬
‫אם אני רואה מישהו‬
‫שעוקב אחריי,‬
‫אני חוצה שם‬ ‫ואני מסתובבת לאחור בדיסקרטיות כדי לראות‬
‫אם הוא עדיין עוקב אחריי.‬
‫את יודעת איך האדם הזה נראה?‬
‫לא, כי אני למעשה מפחדת מכולם.‬
‫הייתה הצהרה ספציפית‬
‫של התובע המחוזי ברנרדו באטיס‬
‫שהגדירה את הפרמטרים של החקירה.‬
‫הרגלים וסטנדרטים של התנהגות ישנים‬
‫בנוגע לכבוד כלפי קשישים,‬ ‫ילדים ונשים, מתחילים להיעלם‬
‫ומספר מקרי הרצח אכן גדל.‬
‫באטיס אומר‬ ‫שלפני שיסיים את כהונתו, עליו למצוא‬
‫את האחראי על רצח הקשישות הסדרתי,‬
‫כי זו תקיפה של מגזר של האוכלוסייה‬
‫שאיש לא תקף בעבר, אפילו לא פושעים.‬
‫שרה גרסיה,‬
‫אחת השחקניות החשובות ביותר‬ ‫של תור הזהב המקסיקני,‬
‫מי שהפכה עם הזמן לסבתא של מקסיקו,‬
‫גילמה בסרט שלה, "שלושת בני גרסיה",‬
‫תפקיד של סבתא נטולת אנוכיות‬
‫שנוזפת בנכדים שלה,‬
‫גברים מאצ'ואיסטיים קלאסיים‬ ‫שלא מכבדים אף אחד חוץ מסבתא שלהם.‬
‫ההצהרה של ברנרדו באטיס הייתה, ממש,‬
‫לטעמי כמו סצנה מ"שלושת בני גרסיה".‬
‫יש תחושה כללית של כבוד‬
‫כלפי קשישים, במיוחד נשים מבוגרות.‬
‫כולם קוראים להן "סבתא",‬ ‫גם אם הן לא הסבתות שלהם.‬
‫"תגידי לי למה‬
‫"תגידי לי, סבתא‬
‫"תגידי לי למה‬
‫"למה את כל כך זקנה?‬
‫"תגידי לי למה‬
‫"את כבר לא אוהבת‬
‫"לקפוץ על המיטות"‬
‫בתרבות המקסיקנית, סבתות‬
‫מייצגות את האישה האידאלית.‬
‫אימא חסרת אנוכיות‬ ‫שמקריבה למען משפחתה.‬
‫לכן זה היה מזעזע‬
‫שסבתות מקסיקניות נרצחו.‬
‫לא רציתי להיכנס לבית ההוא.‬
‫הרגשנו שבכל רגע,‬
‫משהו נורא יקרה שוב.‬
‫העצבים שלנו היו גמורים.‬
‫היינו צריכים לבקש מהמשטרה לבוא איתנו,‬
‫לקחת כל שערה, כל פיסת זבל.‬
‫מצאתי את הכוס שהייתה בסלון,‬
‫שמתי אותה בשקית.‬
‫מתברר שהייתה עליה טביעת אצבע‬ ‫של האדם שפגע באימא שלי.‬
‫היא הייתה קריטית.‬
‫- טביעת אצבע שנותרה מאחור… -‬
‫- רצח קשישה בקואוטמוק קשור לרוצח הסדרתי -‬
‫- ראיות מצביעות על הרוצח הסדרתי -‬
‫דיווח של קורבן‬ ‫הוביל ללכידתה של האישה הזאת,‬
‫שזוהתה ואותרה באמצעות טביעות האצבעות‬
‫שהשאירה על כוס.‬
‫היא זוהתה על ידי ארבע קשישות,‬
‫שהלכו שולל אחר הבטחה לכרטיסי עזרה כספיים.‬
‫היא תהיה במעצר‬ ‫של משרד התובע הראשי בחקירות רצח.‬
‫ארסלי ואסקס נקשרה‬
‫לכמה פריצות‬
‫על ידי יחידת המשטרה החוקרת‬ ‫במשרד התובע הראשי.‬
‫לאימא שלי היה שיגעון קטן.‬
‫היא מעולם לא הסירה תגים מכלום.‬
‫אני זוכרת שהיו לה שעוני יד‬
‫עם תגים שהצהיבו כי הם היו ישנים.‬
‫ולאחד השעונים שנלקחו מארסלי‬
‫היה מאפיין כזה.‬
‫זה היה הדבר היחיד שראיתי.‬
‫והילדים שלי, שהיו צריכים להיות שם,‬
‫אמרו, "סבתא שלי נהגה לענוד את זה ואת זה."‬
‫בגלל השיטות שלה,‬
‫המשטרה חוקרת אם האישה הזאת‬
‫קשורה גם לפחות לחמישה מקרי הרצח‬
‫של קשישות שבוצעו לאחרונה.‬
‫שימו לב שמצאנו בבית שלה‬
‫מעיל לבן, פאה,‬
‫וכמה תעודות מזהות מהמכון הלאומי לגיל הזהב‬
‫שהונפקו לקשישים,‬
‫וזה תואם את שיטת הפעולה של הרציחות.‬
‫באותו זמן, חשודים הוצגו בפומבי.‬
‫זה קרה בחדר עיתונות.‬
‫אנשים נחשפו שם‬
‫לכל מה שהמשטרה רצתה לעשות ולומר.‬
‫שתעשה את זה בעצמה!‬ ‫-שתעשה את זה בעצמה!‬
‫שתעשה את זה בעצמה!‬
‫הגנב הוא נקבה?‬
‫יכולנו לצעוק להם שאלה.‬
‫איך ידעת באילו בתים לבחור?‬
‫כי מעולם לא פעלתי לפי שיטה מסוימת.‬
‫הלכתי.‬
‫אם ראיתי אדם קשיש מטאטא או מציץ החוצה…‬
‫אני לא יודעת, מנקה את החלונות,‬
‫הייתי אומרת, "יש פה מישהו."‬
‫אם ראיתי בן משפחה, בן, בת, מישהו,‬
‫המשכתי ללכת, לא נכנסתי.‬
‫כלומר, למעשה, מעולם לא פרצתי לבית.‬
‫היא הואשמה בכמה מעשי שוד,‬
‫אבל אולי היא זוהתה באחד מתיקי הרצח.‬
‫הכנו מסדר זיהוי‬
‫עם כל הרוצחים הקשורים לתיק הזה,‬
‫בחדר עם מראה חד-כיוונית בשביל העדים.‬
‫- חפצים גנובים נמצאו בחיפוש‬ ‫בביתה של ארסלי ואסקס באקולמן -‬
‫- שודדת קשורה למות קשישה -‬
‫- גנבת מואשמת בחמישה פשעים -‬
‫- ארסלי ואסקס גרסיה‬ ‫בת 39 -‬
‫- משרד התובע המחוזי‬ ‫קושר בין ארסלי ואסקס לבעלה בפשעים -‬
‫- "רוצחת הקשישות" נענשת -‬
‫- קנוניה לכאורה ברצח הסבתות -‬
‫מוקדם הבוקר,‬
‫גופתה של מריה דה לוס אנחלס רפר הרננדס‬
‫נמצאה בחדרה עם בגד קשור סביב צווארה.‬
‫היא הייתה בת 92.‬
‫אני זוכר שכמה חודשים אחרי שארסלי נעצרה,‬
‫רציחות של קשישות המשיכו לקרות‬
‫ואז השאלה הייתה…‬
‫"זה כן?"‬
‫"זה לא?"‬
‫"אז מי מבצע את הפשעים האלה?"‬
‫- גואדלופה גונסלס סנצ'ס‬ ‫בת 74 -‬
‫- אסטלה קנטורל טרחו‬ ‫בת 85 -‬
‫- דלפינה גונסלס קסטיו‬ ‫בת 92 -‬
‫- מריה וירחיניה הלאואצי טיסאפאן‬ ‫בת 84 -‬
‫- מרגריטה מרטל ואסקס‬ ‫בת 72 -‬
‫- מריה דה לוס אנחלס קורטס‬ ‫בת 84 -‬
‫יותר מעשר קשישות נרצחו בחניקה עד כה‬
‫במחוז הפדרלי ב-2004.‬
‫כולן חיו לבד והייתה להן הכנסה כלשהי.‬
‫רוצח נוסף לכאורה של קשישות נעצר.‬
‫שמו חורחה מריו טבלאס סילבה,‬
‫והוא, לכאורה, ביצע שני פשעים.‬
‫הוא לבש חלוק לבן ופאה‬
‫או שיער צבוע.‬
‫הוא התחזה לאחות‬
‫כדי ליצור מערכת יחסים‬ ‫עם מריה אאוחניה גוסמן נוגס,‬
‫בת 66, לה הבטיח לתת כרטיס תמיכה כספית.‬
‫משרד התובע המחוזי בבירה‬
‫סבור שהוא אחראי לשמונה מקרי רצח נוספים.‬
‫משרד התובע המחוזי‬ ‫ביצע חיפושים רבים, ובאופן רשמי‬
‫מצא חפצים רבים‬
‫שקשורים לרצח של קשישות.‬
‫- הפשע החמישי מיוחס‬ ‫ל"רוצח הקשישות" הכלוא -‬
‫פאה בלונדינית,‬
‫סטתוסקופ ואפילו ספר קודש,‬
‫שהיה פסוק על הכריכה הקדמית שלו‬
‫שבאמצעותו אלוהים נתן את רשותו להשמיד.‬
‫כפי הנראה, הוא היה הרוצח הסדרתי השני,‬
‫ותהינו, "כמה יש?"‬
‫עברו שש שנים‬
‫מאז שחורחה מריו טבלאס‬ ‫ביצע את הפשע הראשון שלו‬
‫נגד אישה שנתנה לו מקום לינה.‬
‫במאי 1998,‬
‫החשוד נקשר לרצח‬
‫של מריה אמפרו גונסלס סלסדה,‬
‫שגם היא נרצחה בחניקה.‬
‫הצלחתם להוכיח את הרצח הזה?‬
‫לא, אני חושב שלא הצלחנו.‬
‫ולא היו, כמו במקרה של ארסלי,‬
‫שום ראיות חד-משמעיות‬
‫שהוכיחו שהוא הרוצח הסדרתי.‬
‫היו חקיינים.‬
‫והם המשיכו לרצוח.‬
‫היינו חייבים להמשיך לעבוד.‬
‫- חשש שיש חקיינים של רוצח הקשישות -‬
‫היו חקיינים ומשרד הפרקליט המחוזי,‬
‫לשעבר משרד התובע המחוזי,‬
‫היה צריך לספק כמה תוצאות.‬
‫זאת הבעיה בתיקים האלה.‬
‫בזמנו, פעמים רבות,‬ ‫ובמשרדי תובעים מחוזיים רבים,‬
‫הם עצרו אנשים לחקירה,‬ ‫במקום לחקור כדי לעצור אנשים.‬
‫זו הייתה הזדמנות עבור משרד התובע המחוזי‬
‫להפחית חלק מהלחץ שהופעל עליו.‬
‫פוליטית, חברתית ותקשורתית.‬
‫למרות הקלסתרונים וקצות החוט שיש למשטרה,‬
‫רצח הקשישות במקסיקו סיטי לא נפסק.‬
‫משרד התובע המחוזי של הבירה‬ ‫ביקש את עזרתו של המכון הזה,‬
‫שחוקריו הגיעו למסקנה ש"רוצח הקשישות"‬
‫צמצם את המרווח בין מקרי הרצח.‬
‫בין הראשונים מפרידה שנה אחת.‬
‫ואז המרווח ירד לכמה חודשים.‬
‫ועכשיו, כמה שבועות.‬
‫המפלגה היריבה במקסיקו סיטי‬
‫ניצלה את זה, כמובן, כדי לתקוף את הממשלה.‬
‫כדי להוכיח שדברים לא נעשו כמו שצריך.‬
‫היו תלונות נגד התובע המחוזי, מר באטיס.‬
‫הם אמרו, "אתה תתפוס את 'רוצח הקשישות'?‬
‫"הסבתות שלנו נרצחות."‬
‫מר ברנרדו באטיס ואסקס,‬ ‫התובע המחוזי של המחוז הפדרלי.‬
‫אנו מביעים בזאת באופן רשמי את דאגתנו הכנה‬
‫בנוגע לגל האלימות המתגבר נגד קשישות.‬
‫ואנחנו קוראים לך לנקוט בפעולה נחרצת‬
‫כדי להגן על פלח החברה הזה‬
‫שמסווג כאחד הפגיעים ביותר.‬
‫הם דרשו לסלק את התובע המחוזי בזמנו.‬
‫אנחנו, המחוקקים המקומיים‬ ‫ממפלגת הפעולה הלאומית,‬
‫פתחנו בפעולות שנועדו ליידע ולמנוע,‬
‫באמצעות קמפיין שנקרא "בית בטוח",‬
‫שאנו סבורים שאתם מודעים לו.‬
‫יש כמה מחוקקים של מפלגת הפעולה הלאומית‬
‫שמתוך כוונות טובות או רעות,‬
‫אומרים שדרושים כמה מנעולים,‬ ‫כמה שרשראות קטנות.‬
‫אפילו נתנו לי אחד בחינם.‬
‫המנעול לביתו של באטיס.‬
‫לא היה צורך לפרוץ דלתות כדי להגיע לנרצחות.‬
‫הן פתחו את הדלת.‬
‫או ברחוב, הן נתנו לפושע הנחיות‬
‫איך להגיע לבית שלהן.‬
‫כשסיפרתי את הבדיחה הזאת, העיתונאים אמרו,‬
‫"היי, הם אומרים שמכיוון שאתה איש זקן,‬
‫"הם יביאו לך מנעול לבית."‬
‫אני גר עם אשתי.‬
‫אני אולי זקן, אבל עוד יש לי את זה.‬
‫התובע המחוזי, אבל הסוג הזה של…‬
‫הם התרגזו מאוד, אבל אחר כך הם נרגעו.‬
‫- באטיס: מנעולי הבטיחות - תכסיס פוליטי -‬
‫אני חושב שהגורם שהביא לפיצוץ התיק‬
‫היה העובדה שב-2005‬
‫כבר היו לנו יותר מ-30 מקרי רצח‬ ‫שהיו קשורים לתיק הזה.‬
‫בין השנים 1998 ו-2005,‬
‫לפחות 49 מקרים תועדו במקסיקו סיטי.‬
‫בוצעו שלוש רציחות ב-1998.‬
‫שתיים ב-1999.‬
‫שתיים ב-2001. שתיים ב-2002.‬
‫עד שנת 2003 היו 12.‬
‫שבע עשרה ב-2004.‬
‫ובסוף השבוע נרשמו עוד שתיים.‬
‫החקירות של המשטרה לא נראו קפדניות.‬
‫אנחנו יודעים שהיה חשש במשרד התובע המחוזי.‬
‫זה השפיע על הממשל.‬
‫זה פגע באמון האנשים במשטרה‬
‫ובמאבק בפשע בזמנו.‬
‫- המכון הלאומי לקשישים‬ ‫שוכר את שירותיו של קרימינולוג -‬
‫- משרד התובע מציע עוד משאבים‬ ‫לתפיסת הרוצח -‬
‫אחד הגורמים שהפכו את התיק למתוקשר‬
‫היה העימות הפוליטי היומי‬ ‫בין מושל מקסיקו סיטי‬
‫לבין הנשיא לשעבר ויסנטה פוקס.‬
‫היו מחלוקות בכל יום.‬
‫לכן, אפשרות קיומו של רוצח סדרתי יכלה לשקף‬
‫את חוסר היכולת של מושל מקסיקו סיטי,‬
‫שרצה לרוץ לנשיאות בזמנו.‬
‫תחי מקסיקו!‬
‫תחי!‬
‫אני חושבת שהמקרה הזה של רצח הקשישות‬
‫היה מתוקשר מאוד כי זה קרה במקסיקו סיטי.‬
‫כי למרות שראינו‬
‫עלייה במספר מקרי הרצח במדינת מקסיקו,‬
‫ולמרבה הצער, גם בסיודאד חוארס,‬
‫באזור הגבול העני הזה,‬
‫לא התייחסו לזה באותו אופן כי זה קרה רחוק.‬
‫פשעים אלימים נגד נשים‬ ‫בלתי ניתנים לעצירה בסיודאד חוארס.‬
‫לפי המספרים שמסר משרד פרקליט המדינה,‬
‫נשים נרצחות מהוות‬ ‫יותר מעשרה אחוזים מהפשעים שתועדו‬
‫בחלק הזה של מדינת צ'יוואווה.‬
‫קלסרי החקירה שנוצרו לפני יותר מעשור‬
‫עדיין לא פוענחו.‬
‫יש הרבה אלימות בסיודאד חוארס מזה זמן רב.‬
‫הם לא פענחו כלום. אין לנו אמון בהם.‬
‫אין לי אפילו אמון במשטרה.‬
‫במהלך עבודת החקירה שלי‬ ‫בתיק "רוצחת הקשישות",‬
‫שנמשכה לפחות עשר שנים,‬
‫שמתי לב שבאותו זמן‬
‫שרצח הקשישות התרחש במקסיקו סיטי,‬
‫יותר מ-300 מקרי רצח של נשים צעירות‬
‫תועדו באופן רשמי בסיודאד חוארס.‬
‫ולפחות 4,000 אנשים נעלמו במדינת מקסיקו.‬
‫ההצהרות של המשטרה והתקשורת‬
‫שונות באופן קיצוני.‬
‫בעוד שהנרצחות הקשישות‬
‫נחשבו לפגיעות,‬
‫נשים אחרות שנרצחו נשפטו לפי לבושן,‬
‫המקומות שאליהם הלכו, המקומות שבהם הן שהו.‬
‫הממשלה מעולם לא פתחה בחיפוש מקיף כל כך‬
‫כדי לפענח את מקרי הרצח של נשים,‬
‫כפי שעשו במקרה של רצח הקשישות הסדרתי.‬
‫למעשה, 92 אחוזים מתיקי רצח של נשים‬
‫לא מפוענחים.‬
‫המורה לוליטה השאירה את הדלת פתוחה‬
‫כמעט כל אחה"צ,‬ ‫הרבה אחרי שחזרה הביתה מהעבודה.‬
‫ובערב,‬
‫היא סגרה את הדלת והלכה לישון.‬
‫"רוצחת הקשישות" נהגה לשבת עם השוער‬
‫ולדבר על השכנים,‬
‫מי מהם חיו לבדם…‬
‫אז היא גילתה שהמורה מריה דולורס גרה לבד‬
‫והיא התיידדה איתה.‬
‫והיא הייתה עולה לדירה שלה.‬
‫לכן היא ידעה והייתה מודעת,‬ ‫כפי שאומרים, לכל הפעילויות שלה.‬
‫וזה לא לקח לה הרבה זמן.‬
‫אולי חודש או חודשיים‬ ‫לפני שהיא נרצחה בדירתה.‬
‫כפי הנראה כבל הטלפון היה כרוך סביב צווארה‬ ‫והיא נרצחה בחניקה.‬
‫- אלבום תמונות -‬
‫מאז, הדירה שלה נותרה‬ ‫בדיוק כפי שהיא השאירה אותה.‬
‫- רוצח הסבתות תוקף -‬
‫- עכשיו זה כבר 17! -‬
‫כמה חודשים לאחר מכן, נאמר לנו שיש חשוד.‬
‫גבר חשוד פוטנציאלית.‬
‫במקרים מסוימים,‬
‫הרוצח גבוה, בעל גוון עור בהיר וגוף מוצק.‬
‫למעשה, בגלל האופן שבו הקורבנות הוכנעו,‬
‫אי אפשר לשלול שמדובר בגבר שלבוש כאישה.‬
‫אנחנו יודעים שהחשוד מתלבש כאישה,‬
‫אבל על פי הדיווחים‬ ‫הוא גם חזק ובעל ידיים גדולות,‬
‫אז זה יכול להיות גבר.‬
‫ידענו שזה יכול להיות גבר שלבוש כאישה‬
‫או אישה חזקה‬ ‫עם כמה מאפיינים פיזיים גבריים.‬
‫יש לנו מידע מעדים‬
‫ואנחנו חושבים‬
‫שזו הגרסה שהכי דומה‬
‫לרוצח הסדרתי הפוטנציאלי.‬
‫הדבר היחיד שהפחית את הסיכוי שמדובר באישה‬
‫היה הכוח שהשתמשו בו כדי לחנוק את הקורבנות.‬
‫אחת התאוריות המוצקות ביותר,‬
‫הייתה שזה היה גבר שלבוש כאישה.‬
‫וזה יכול להיות הומוסקסואל.‬
‫כלומר, לא יכולנו לשלול שום דבר.‬
‫היינו צריכים לחקור הכול.‬
‫בשלב מסוים,‬ ‫הלכנו למקום המפגש שבו אנחנו עובדות.‬
‫היה לי מוזר לראות ניידות,‬
‫אבל לא חשבתי שזה חשוב.‬
‫והגעתי למקום עם הבנות,‬
‫וכולנו דיברנו.‬
‫"יש שם הרבה ניידות."‬
‫המשאיות של שוטרי המהומות המפורסמים.‬
‫מעולם לא דמיינו שזה מבצע‬
‫נגד סחר בסקס, כפי שהוא נקרא בימינו.‬
‫בעבר קראנו לזה "זנות".‬
‫והם התחילו להגיע למקום שבו התאספנו.‬
‫מצד שמאל ומצד ימין.‬
‫והם התחילו לבצע מעצרים.‬
‫אלה שהתנגדו או אמרו,‬ ‫"תגידו לי למה" או "מה קורה?"‬
‫סליחה על השפה, אבל פאקינג אולצנו ללכת.‬
‫כשהיינו בתוך הרכב הם השתמשו בגז מדמיע.‬
‫"אל תסתכלו עליי. זה הסוף שלכן."‬
‫והם חטפו אותנו,‬
‫כי באותו רגע לא ידענו מה סיבת המבצע.‬
‫אני זוכרת שהייתי בבית,‬
‫ועמיתתי, אלמה דליה, התקשרה אליי.‬
‫היא אמרה, "היי, נחשי מה.‬
‫"יש מבצע ועוצרים את כולן.‬
‫"מכים אותן.‬
‫"מרססים אותן בגז מדמיע."‬
‫לא ידענו מה קורה סביבנו.‬
‫הם לקחו לנו טביעות אצבעות משתי הידיים.‬
‫הם הפרו את כל הזכויות שלנו.‬ ‫הם רמסו אותנו וכל זה.‬
‫זה היה מה שמכונה בדרך כלל "פשיטה".‬
‫מעולם לא הוריתי על פשיטה‬ ‫או על חיפוש מסיבי.‬
‫אם שוטרי השיטור המונע או המשטרה המשפטית‬
‫עשו משהו מיוזמת עצמם,‬
‫מה שהם לפעמים עשו…‬
‫הם היו צריכים להתעמת ברחובות‬
‫עם מה שאני ראיתי רק מרחוק במשרד שלי.‬
‫משרד התובע המחוזי,‬ ‫עם התאוריה או ההיפותזה המגוחכת שלו,‬
‫ש"רוצח הקשישות" היה קרוס-דרסר…‬
‫טוב, ברור, מי עוד מלבד זונות?‬
‫"זאת דומה יותר. לזאת יש יותר מאפיינים.‬
‫"לא, זאת כמעט הקלסתרון."‬
‫למעשה, הם עירבו אותי בכך שאמרו‬ ‫שאני "רוצחת הקשישות".‬
‫אני חושבת שזה בגלל מבנה הגוף שלי.‬
‫המראה שלי, כי אני מוצקה,‬
‫אני לא נראית כמו בובת ברבי.‬
‫למה חשדת בשלב מסוים שזה טרנסווסטיט?‬
‫בגלל הכוח הפיזי.‬
‫אני סבורה שהם עצרו בין 80 ל-120.‬
‫רובנו נעצרו.‬
‫לא היו מעצרים.‬
‫לא היו מעצרים או כל דבר אחר.‬
‫רצינו רק לראות אם טביעות האצבעות תואמות.‬
‫הן לא התאימו והן שוחררו.‬ ‫לא עשינו שום דבר אחר.‬
‫- הומוסקסואלים דורשים‬ ‫שלא יתייחסו אליהם כאל פושעים -‬
‫- טרנסווסטיטים נגד "רוצח הקשישות" -‬
‫התנצלנו.‬
‫אבל היינו חייבים לחקור.‬
‫עבדנו על תיק רציני מאוד, חמור מאוד.‬
‫ועבדנו על תיק רצח‬
‫של האנשים הפגיעים ביותר‬ ‫בחברה שלנו, בני הגיל שלישי.‬
‫הם ניסו לפענח את התיק‬
‫בלי כל הראיות.‬
‫היה בלבול גדול.‬
‫אני זוכר‬
‫בסביבות 47, 48‬
‫זירות פשע.‬
‫היו להם עקבות של טביעות אצבעות.‬
‫אבל אף אחת מהן לא הועילה בזיהוי.‬
‫פושעים לעיתים נדירות‬ ‫משאירים אחריהם טביעות אצבע מלאות.‬
‫באחד המקרים הייתה לנו טביעת אצבע מלאה.‬
‫היא העמידה פנים שהיא פרמדיקית.‬
‫היא הציעה את שירותיה.‬
‫היו לה צילומי רנטגן…‬
‫לקורבן היו צילומי רנטגן.‬
‫הרוצחת מבקשת לראות את הצילומים.‬ ‫לוקחת אותם, בוחנת אותם.‬
‫אחד מבני משפחתה של הנרצחת‬ ‫הפוטנציאלית הגיע, אז הרוצחת ברחה.‬
‫הייתה לנו טביעת אצבע מלאה על צילום רנטגן.‬
‫עכשיו היינו צריכים לחבר שם‬ ‫לטביעת האצבע הזאת.‬
‫והיה לנו מסד נתונים גדול מאוד‬ ‫של טביעות אצבעות.‬
‫והשווינו את טביעות האצבעות‬ ‫שהותירה "רוצחת הקשישות"‬
‫בזירת הפשע,‬
‫ולא היו התאמות.‬
‫ניגשנו לכל מאגרי המידע שיכולנו.‬
‫ברור שניגשנו למאגרי המידע שהיו מחוברים‬
‫למשרדי תובעים אחרים בזמנו.‬
‫הם בדקו בקפידה‬
‫כל תיק במהלך החקירה,‬
‫אבל הם לא ידעו מי זאת הייתה.‬
‫זו הייתה די אובססיה,‬
‫כי אני כבר ידעתי איך האישה הזאת נראתה.‬
‫ומתחילים לחפש, נכון?‬
‫מי נראית כמו הרוצחת? זאת כן.‬ ‫לזאת יש גובה שונה.‬
‫הקירות בחדר שלי היו מכוסים בקלסתרונים.‬
‫במפות.‬
‫הם אמרו, "חייבים לתפוס אותה, לא משנה מה."‬
‫אמרתי לראש שירות הזיהוי הפלילי‬
‫שכדאי שנעשה קלסתרון תלת-ממדי.‬
‫והוא אמר, "לא, אנחנו עושים את זה רק‬
‫"כדי לזהות שרידי עצמות."‬
‫אז החלטתי לעשות את זה בעצמי.‬
‫מאחר שהיו לי כל הקלסתרונים עד אז,‬
‫היו 120 או 125 קלסתרונים,‬
‫התחלתי לקבל ממוצעים לגבי אותו סוג עיניים,‬
‫אותו סוג אף, אותו סוג שפתיים,‬
‫ויצרתי תמונה מורכבת.‬
‫וזה היה מספיק כדי ליצור‬ ‫את הקלסתרון התלת-ממדי.‬
‫יצרתי אותו עם בסיס קלקר‬
‫ופלסטלינה מסחרית.‬
‫העיניים עשויות מזכוכית.‬
‫השתמשתי בריסים מלאכותיים.‬
‫ומכיוון שזו הייתה פלסטלינה מסחרית,‬
‫היא נמסה בחום.‬
‫שמרתי את זה במקרר בבית.‬
‫הבנות שלי היו צעירות ונהגו לומר,‬ ‫"אימא, תוציאי את זה משם.‬
‫"בכל פעם שאנחנו פותחות את המקרר,‬ ‫אנחנו רואות את הראש הזה."‬
‫ואנשים התחילו לזהות אותה.‬
‫כי כשיצרתי את זה,‬
‫הייתי בקשר עם כמה עדים וקורבנות.‬
‫הייתי שואלת, "מה דעתך?‬
‫"זה נראה כמוה? מאיזו זווית ראית אותה?"‬
‫והתחלתי לעשות שינויים קטנים‬
‫עד שקיבלתי את פסל הראש שאנשים מכירים.‬
‫מגדר, נקבה.‬
‫גיל, 45.‬
‫גובה, 1.70 מטר.‬
‫מבנה, מוצק. פה, בינוני. שפתיים, דקות.‬
‫סבתא שלי נפלה בדירה שלה.‬
‫מאז, היא לא יכלה לצאת לסידורים.‬
‫ביקשתי ממנה לבוא לגור איתי במקום אחר.‬
‫היא סירבה. זה היה הבית שלה.‬
‫שאלתי אותה, "את רוצה להישאר כאן?"‬
‫היא אמרה, "כן", עניתי, "טוב.‬
‫"בואי נתארגן ונוכל להישאר כאן."‬
‫מה ששימח אותנו‬
‫היה ללכת למוזאונים, לאופרה, לביאס ארטס.‬
‫אפילו לקחתי אותה לברים.‬
‫היא הייתה…‬
‫האדם הכי אהוב עליי.‬
‫היא ישנה. בבוקר הלכתי מוקדם לעבודה.‬
‫תמיד התקשרתי אליה בין 15:00 ל-16:00.‬
‫היא לא ענתה.‬
‫זה היה בסביבות הצהריים.‬
‫בין 12:00 ל-13:00, אכלתי ארוחת צהריים.‬
‫אימא שלי ואבא שלי‬ ‫היו סוגרים את החלון כשהם אכלו.‬
‫אמרתי, "אני אסגור אותו."‬
‫ואז הפניתי מבט,‬
‫וראיתי מישהי מחטטת במגירות של מרגריטה.‬
‫היא בהתה בי.‬
‫הבטנו זה בזה.‬
‫המבט בעיניה היה קשה, קר, מטריד.‬
‫עזבתי בחיפזון, אז שכחתי את המפתחות.‬
‫אז צלצלתי בפעמון.‬
‫היא לא יצאה, וכל האורות היו כבויים.‬ ‫התחיל להחשיך.‬
‫צלצלתי בפעמון של השכן.‬
‫אמרתי, "סבתא שלי לא פתחה את הדלת‬ ‫ואין לי את המפתחות."‬
‫דרך החלון הוא צעק, "גברת מרגריטה!"‬
‫וצעקתי, "מאנה", אבל לא הייתה תשובה.‬
‫ואז אלה אמרה, "משהו קורה."‬
‫לכן הם שברו את הזכוכית.‬
‫חדר השינה האחורי נראה כאילו נבזז.‬
‫ואז מישהו קרא בשמי…‬
‫אני לא זוכרת מי מהשניים‬ ‫קרא לי ואמר, "היא כאן."‬
‫היו שתי ראיות.‬
‫אחת, קופסאות התכשיטים.‬
‫הם מצאו שם טביעות אצבעות.‬
‫ושנייה, סבתא שלי הייתה‬ ‫אקסצנטרית מאוד, אולי.‬
‫ואם היא הניחה כריות בסלון,‬
‫הן היו צריכות להיות מיושרות לגמרי.‬
‫ואמרתי, "הכריות האלה לא מיושרות."‬
‫הם הפכו אחת מהן והיא הייתה מוכתמת בדם.‬
‫הם ביצעו בדיקות פורנזיות‬
‫והבינו שזה הדם של סבתא שלי.‬
‫בקיצור, היא חנקה אותה.‬
‫היה כאוס ברחוב בגלל השידורים החיים.‬
‫השכנים שאלו, "מה קרה?‬ ‫אנחנו צופים בחדשות."‬
‫ואמרתי שאני לא יודעת כלום.‬
‫מישהו אמר לי לארוז בגדים. לקחתי רק פיג'מה.‬
‫לא ידעתי שהם יסגרו את הדירה.‬
‫תכשיטים נגנבו.‬
‫כסף, כי סבתא שלי קיבלה קצבה.‬
‫הרוצחת ידעה בדיוק איפה לחפש.‬
‫קופסאות התכשיטים לא היו גלויות.‬ ‫הן היו בין הבגדים שלה.‬
‫הלכנו לתחנת המשטרה,‬
‫ואז הם אמרו לי.‬
‫ואז גיליתי‬
‫שסביר מאוד להניח שסבתא שלי…‬
‫הייתה עוד קורבן.‬
‫בעיר כמו המחוז הפדרלי,‬
‫לא קל למצוא מחט בערמת שחת.‬
‫אבל הייתה ראיה מרכזית‬ ‫שעזרה לנו לראות דפוס שחזר על עצמו,‬
‫וזה מה שמחפשים במקרים כאלה.‬
‫התחלתי ליצור פרופיל גאוגרפי‬ ‫על ידי סימון במפה‬
‫של המקומות שבהם התרחשו הרציחות.‬
‫נתתי לכל שנה צבע אחר.‬
‫רוצחים סדרתיים‬ ‫אף פעם לא הורגים קרוב לביתם,‬
‫ואף פעם לא הורגים‬ ‫קרוב למקומות העבודה שלהם.‬
‫יכולנו לראות שיש תחנות רכבת תחתית‬
‫באזורים הסמוכים.‬
‫התחנה הבאה, תחנת טלטלולקו.‬
‫הרוצחת הייתה יוצאת מהתחנה‬ ‫או עוברת לרכבת אחרת.‬
‫והולכת לחפש קורבן חדש.‬
‫לפעמים הרוצחת לא מצאה אף אחת‬
‫והלכה למקום אחר למחרת.‬
‫מזרנים, מקררים.‬
‫או כל דבר שעשוי מברזל שאתם מוכרים.‬
‫בזמן שניסינו לקבוע‬ ‫איפה הרוצחת גרה או עובדת,‬
‫ראינו שהרציחות תמיד קרו מול פארקים.‬
‫אז שמנו לב איך זה מתאים לשלב הבחירה.‬
‫ויש לנו את שיטת הפעולה.‬
‫היא ניגשת בכך שהיא משיגה‬ ‫או מנסה להשיג את האמון של הקורבן.‬
‫קרוב לוודאי קרוב לפארק או לגינה,‬
‫כי ב-99 אחוזים מהמקרים,‬
‫מקרי הרצח מתרחשים ליד פארק או גינה.‬
‫במשרד סגן מזכיר ביטחון הציבור,‬
‫ובסוכנויות אחרות הקשורות לבטיחות,‬
‫אנשים בעלי תפקיד‬
‫בדרך כלל מזוהים באמצעות כינוי.‬
‫שם חיבה.‬
‫במקרה שלי, קראו לי "טיגריס".‬
‫הייתה לי הזדמנות להיקרא‬
‫על ידי מר רנאטו סאלס ארדיה,‬ ‫סגן התובע המחוזי,‬
‫שאמר לי, "טיגריס, בוא למשרד שלי."‬
‫והוא אמר, "אנחנו רוצים להראות לך‬ ‫מה אנחנו עושים כדי לעצור‬
‫"את 'רוצחת הקשישות'".‬
‫והראו לי מפה של מקסיקו סיטי‬
‫שהיו תקועות בה כמה סיכות.‬
‫הוא אמר, "זה האזור שבו מתרחשים הפשעים.‬
‫"פתחנו במבצע שנקרא 'פארקים וגנים'.‬
‫"הפושעת הולכת לפארקים‬
‫"למצוא קשישות,‬
‫"ואז מציעה ללוות אותן לביתן,‬
‫"והורגת אותן שם."‬
‫אז אמרתי, "בוא לצד הזה.‬
‫"מה אתה רואה?"‬
‫הוא הלך ובדק. והוא פשוט בהה.‬
‫הוא אמר, "המפה".‬ ‫אמרתי, "כן, אבל המפה אומרת לך משהו."‬
‫רנאטו אמר, "אני לא מבין."‬
‫אמרתי, "תגיד לי מה המרחק בין הפארק הזה‬
‫"לבין הבית שבו זה קרה."‬
‫"שישה רחובות."‬
‫אמרתי, "שישה רחובות ברגל.‬
‫"זה לא הפרט הנכון.‬
‫"האם שאלתם לפחות‬
‫"אם יש פעילויות בפארקים האלה‬
‫"שמיועדות לקשישים?"‬
‫"לא, אין."‬
‫אמרתי, "אז אתה צריך לשלול את ההנחה הזאת."‬
‫שאלתי, "האם יש לך מפה‬ ‫שמראה לאיזה כיוון הרחובות מובילים?"‬
‫הביאו אטלס כבישים ואמרתי, "תראה.‬
‫"האתרים שבהם מתרחשים הפשעים‬
‫"מחוברים לכבישים ראשיים‬
‫"שמאפשרים דרך מילוט מהירה.‬
‫"כל עוד אתה עושה את זה בכיוון ההפוך."‬
‫אז הם שאלו, "האם תעזור לנו?"‬ ‫אמרתי, "כמובן."‬
‫זה היה ב-28 בספטמבר 2005.‬
‫נשמעה דפיקה בדלת, וזו הייתה גברת לופיטה.‬
‫אבל שמתי לב שהיא באה עם אישה.‬
‫מוצקה מאוד.‬
‫- אולימפיה נייבלה‬ ‫עדה -‬
‫לא ממש שמנה, אבל מוצקה. עם גב רחב.‬
‫אני רק זוכרת שהיא לבשה מעיל גשם אדום.‬
‫מעיל גשם אדום.‬
‫היה לה שיער קצוץ ועור בגוון זית כהה.‬
‫וכשהצצתי החוצה, היא הפנתה לי את הגב והרימה‬
‫את הצווארון שלה.‬
‫כאילו היא רצתה להתחבא.‬
‫אבל לא שמנו לב לדברים האלה.‬
‫ואז גברת לופיטה עלתה למעלה עם האישה ההיא.‬
‫וזהו זה.‬
‫לא הייתה מהומה, לא היה רעש, שום דבר.‬
‫גברת לופיטה שכבה על גבה.‬
‫החצאית שלה נמשכה כלפי מעלה.‬
‫היא נרצחה בחניקה,‬ ‫והגרביונים שלה עדיין היו סביב צווארה.‬
‫הם היו כרוכים סביבו.‬
‫- 28 בספטמבר, 2005 -‬
‫- קשישות בבהלה -‬
‫- גב' גואדלופה אוליברה נרצחה בחניקה -‬
‫- פרידה אחרונה מגב' לופיטה -‬
‫מיד קראתי לכל השוטרים.‬
‫הם הגיעו במהירות, כמו תמיד.‬
‫צריך להתייחס לשוטרים כמו לשוטרים.‬
‫אז אמרתי, "אני בדיוק יוצא‬ ‫ממשרד התובע המחוזי,‬
‫"ושם הם אומרים‬
‫"שאתם טובים רק בהוצאת שיכורים מברים,‬ ‫ורק מדי פעם.‬
‫"הם לא הפסיקו לומר שכולכם חסרי יכולת,‬
‫"חסרי תועלת, חסרי ערך."‬
‫הניידת שלי באותו יום הייתה 3-2050-סי-בי.‬
‫הייתי אחראי‬ ‫על החלק הראשון בשכונת מוקטסומה.‬
‫היינו שוטרים שכונתיים בזמנו.‬
‫ואז אחד השוטרים אמר, "בני זונות".‬
‫אמרתי, "אמרו עליכם דברים גרועים יותר.‬
‫"שאתם אוהדי 'קלוב אמריקה'." הם אמרו, "אה".‬
‫"תגידו לי. זה נכון‬ ‫מה שאמרו במשרד התובע המחוזי?"‬
‫"לא, אדוני."‬
‫"מי שולט בעיר הזאת?" "אנחנו."‬
‫"מי מסייר?" "אנחנו."‬
‫"מי יעצור אותה?" "אנחנו!"‬
‫אמרתי, "אז קדימה."‬
‫התחלתי להסתובב בשכונות בחמש בבוקר.‬
‫כל השוטרים יצאו עם הפקודה הזאת,‬ ‫למצוא את הרוצחת הסדרתית.‬
‫ואז הוצאתי את הקלסתרונים.‬
‫אחרי שיחת העידוד, אמרתי,‬
‫"תפיצו אותם מיד בכל היחידות."‬
‫והיו לנו אותם איתנו כל הזמן,‬
‫כאילו הם חלק מהמדים שלנו.‬
‫"תשמרו על עיניים פקוחות.‬
‫"תדווחו על כל דבר שנראה מוזר."‬
‫המפקד בריונס. בחור נהדר.‬
‫אמרתי, "תראה.‬
‫"הרוצחת פועלת באזור הזה.‬
‫"תביט במפה הזאת.‬
‫"אז תגדיל את מספר הסיורים,‬ ‫אבל תעשה את זה אחרת."‬
‫ואני זוכר שהוא אמר,‬ ‫"כן, בדפוס מתפתל, סרפנטיני."‬
‫אמרתי, "איך שלא תרצה, בנאדם,‬ ‫אבל אתה צריך לחדש."‬
‫מבצע "סרפנטין" כלל ניידות‬
‫שנסעו במהירות שיוט כשהסירנה פועלת.‬
‫היה עלינו להיות בלתי צפויים.‬
‫הם סיירו בכל רחוב בשכונה ההיא‬
‫מצפון לדרום, ומדרום לצפון.‬
‫הקלסתרונים התחילו להופיע בכל רחבי העיר.‬
‫בתקשורת, הקמפיין התעצם.‬
‫ממש נשפנו בעורפה.‬
‫רוב הזמן שגרתי בחאסו‬
‫זה היה בבית של אנה מריה דה לוס רייס.‬
‫בדרך כלל, החלל שחלקנו הכי הרבה היה המטבח.‬
‫שתינו קפה או עישנו סיגריה.‬
‫היה שיר שנקרא "אעשן בזמן שאחכה".‬
‫הייתה לה ספה שממנה היא צפתה בטלוויזיה,‬ ‫והיא אמרה, "שב פה.‬
‫"תעמיד פנים שאתה מעשן ותשיר את השיר."‬
‫תמיד תקשרנו באמצעות פתקים קטנים.‬
‫אם לא היינו מספרים זה לזה משהו,‬ ‫היא הייתה משאירה פתק על הדלת שלי.‬
‫"חואל, יצאתי לקניות.‬
‫"השארתי אוכל על הכיריים, תותים ולימונדה."‬
‫אהבתי לצפות בהם.‬ ‫הם החזיקו ידיים ונראו כמו זוג.‬
‫הם הלכו לשוק וחזרו.‬
‫והוא שרק לה כמו פדרו אינפנטה ללה צ'וראדה…‬
‫והיא ענתה…‬
‫היינו כמו שני ילדים שנהנים מהחיים.‬
‫- מכון יופי סלינה -‬
‫היא באה הרבה‬
‫כי היא אהבה לבוא לעשן סיגריה איתי.‬
‫היה לנו קפה, היה לנו מיץ.‬
‫ואז היא שאלה, "שאביא גבינה‬ ‫או שעועית? בואי נאכל טאקו."‬
‫אכלנו טאקו.‬
‫אדם יפהפה.‬
‫בהתבסס על כרונולוגיית הפשעים,‬ ‫מתי אתם מצפים…?‬
‫היא אהבה לצפות בתוכניות חדשות.‬
‫ואני זוכר שבשלב מסוים היא דיברה על זה.‬
‫אז במחוז הפדרלי,‬ ‫מספר מקרי המוות יכול להיות בין שבעה…‬
‫אני רק זוכר שאמרתי,‬
‫"אלה רק סיפורים."‬
‫יותר מ-100 שוטרים מחפשים‬ ‫את הרוצחת הסדרתית הזאת,‬
‫שהקלסתרון שלה פורסם בטלוויזיה.‬
‫כמומחה ברוצחים סדרתיים,‬
‫אונטיברוס מאמין ש"רוצחת הקשישות"‬
‫הורגת כבר במשך שבע שנים בעיר הבירה.‬
‫- 25 בינואר, 2006 -‬
‫באותו יום התעוררתי, התכוננתי,‬
‫ראיתי את אנה,‬
‫היא נופפה ככה…‬
‫הלכתי לעבודה וסיימתי את המשמרת.‬
‫למרבה הצער, חואל איחר באותו יום.‬
‫הוא היה צריך לקבל סחורה בעבודה, והוא איחר.‬
‫כשיצאתי מתחנת הרכבת התחתית‬
‫והגעתי לפינה שבה פונים לרחוב חאסו…‬
‫פניתי וראיתי ניידת משמאל.‬
‫הייתה לי…‬
‫תחושה מוזרה.‬
‫הגעתי לבית‬
‫וראיתי שהחלונות היו פתוחים…‬
‫כמו גם דלת הכניסה לבית.‬
‫זה נראה מוזר מאוד.‬
‫ושרקתי.‬
‫אבל לא הייתה תגובה.‬
‫זה היה מוזר מאוד, אז חשבתי, "אני אציץ."‬
‫כל המגירות היו פתוחות.‬
‫הבגדים היו מפוזרים.‬
‫הסתובבתי שמאלה…‬
‫וראיתי את אנה‬ ‫שוכבת על רצפת חדר הטלוויזיה.‬
‫חשבתי…‬
‫"לא ייתכן שזה קורה."‬
‫- מטבח - חדר טלוויזיה -‬
‫באותו רגע שמעתי רעש.‬
‫וראיתי…‬
‫את האישה ההיא.‬
‫במהלך הרגע הקצר הזה…‬
‫הסתכלנו זה לזה בעיניים.‬
‫לא דיברתי איתה בכלל.‬
‫האישה הזאת הסתובבה לאחור.‬
‫היא יצאה בשלווה דרך הסלון.‬
‫אני זוכר שהלכתי לאט, עקבתי אחריה.‬
‫יצאתי החוצה,‬
‫ובאותו רגע…‬
‫היה לי דחף לצעוק.‬
‫"תעצרו את האישה הזאת!‬ ‫תעצרו את האישה הזאת!"‬
‫וחשבתי על סלינה.‬
‫והתחלתי לצעוק, "סלינה!‬
‫"סלינה, תעזרי לי!"‬
‫הוא נכנס ודחף את הדלת חזק מאוד.‬
‫"תעזרי לי! האישה הזאת פגעה באני!"‬
‫באותו רגע נסענו לאורך רחוב סרגוסה.‬
‫פנינו לרחוב חוסה חאסו.‬
‫בחור צעיר בא בריצה.‬
‫הוא אמר, "שוטר, עזור לי!"‬
‫שמתי לב שהאישה סובבה פנים לאחור‬ ‫והתחילה לרוץ מהר יותר.‬
‫אז האצתי‬
‫ואמרתי לשותף שלי, "אתה יודע מה?‬
‫"צא ולך לצד השני.‬ ‫אם היא תגיע לרכבת התחתית, זה אבוד."‬
‫כשהיא עמדה להיכנס לתחנת הרכבת התחתית,‬
‫תפסתי אותה והיא בהתה בי ככה.‬
‫היא שאלה למה.‬
‫"תיכנסי. בואי נראה מה עשית."‬
‫היא ניסתה להכות אותי.‬
‫ראיתי אותה מנסה להכות בשותף שלי.‬
‫יצאתי מהמכונית והלכתי לעזור לו.‬
‫האיש הצעיר הגיע‬
‫ושאל, "מה עשית? מה עשית לשכנה שלי?"‬
‫היא יצאה בריצה מהבית.‬
‫הגברת נמלטה כשהיא רצה במורד הרחוב.‬
‫השותף שלי ואני תפסנו את אחת מזרועותיה‬
‫והכנסנו אותה לניידת.‬
‫- "רוצחת הקשישות" נתפסה -‬
‫"רוצחת הקשישות" נתפסה‬ ‫למעלה משבע שנים לאחר תחילת הרציחות.‬
‫הרוצחת הסדרתית המבוקשת ביותר במקסיקו‬ ‫סוף סוף נעצרה.‬
‫היא נעצרה היום ברובע ונוסטיאנו קראנסה.‬
‫…על ידי שוטרים מיחידת משטרת העיר‬
‫לאחר שרצחה קשישה בת 82.‬
‫הודות להצהרה של אדם שראה אותה עוזבת,‬
‫המשטרה הצליחה לתפוס אותה.‬
‫"רוצחת הקשישות" נתפסה. בואו נראה מה קרה.‬
‫שכן שם לב למשהו חשוד.‬ ‫הוא ביקש עזרה מהמשטרה.‬
‫למרבה המזל, הייתה בקרבת מקום ניידת,‬
‫מספר 3-1050-איי-סי-בי.‬
‫עכשיו היא במעצר.‬
‫- נתפסה! -‬
‫הצלחנו לאשר, בדיוק רב,‬
‫שזו האישה שביצעה‬
‫כמה רציחות של קשישות.‬
‫היו לה שתי שקיות קניות,‬ ‫מהסוג שמקבלים בסופרמרקט,‬
‫עם ידיות מפלסטיק.‬
‫היו לה תעודות מזהות של בוחר,‬
‫תעודות מזהות עבור קשישים לבנק מזון.‬
‫היו לה כמה כרטיסי ביקור של מתאבקים,‬
‫קבלות על שכירת זירות היאבקות מקצועית.‬
‫היו לה בקבוקי שמפו בתיקים.‬
‫קרמים.‬
‫תרסיס לשיער,‬
‫טלפון נייד,‬
‫מד לחץ דם.‬
‫היו לה מטבעות ישנים,‬
‫תליונים, שרשראות.‬
‫קלף של לזרוס הקדוש‬
‫ועוד אחד של "גבירתנו של המוות הקדוש".‬
‫היה לה גם מחזיק מפתחות…‬
‫- אשת הדממה! -‬
‫עם הכיתוב "אשת הדממה!"‬
‫"מתאבקת מקצועית, אלופת עולם של ה-WWF.‬
‫"מאחלת לך חג מולד שמח ושנה טובה".‬
‫אני הייתי מופתע מאוד.‬
‫לראות אישה כל כך רגועה.‬
‫לראות אישה ללא זדון בפניה.‬
‫היא ישבה בניידת,‬ ‫הוציאה כריך והתחילה לאכול.‬
‫למעשה, הייתה לה ביד‬ ‫תמונה של "המוות הקדוש".‬
‫והיא התחילה לאכול.‬
‫הגעתי.‬
‫ראיתי אישה ראוותנית מאוד‬
‫עם יותר מדי איפור.‬
‫אמרתי, "צהריים טובים."‬ ‫התיישבתי והיא הסתובבה אליי.‬
‫שאלתי, "תגידי לי, מה את עושה?"‬
‫היא אמרה, "אני עושה הרבה דברים."‬
‫אמרתי, "את בטח אישה חשובה.‬
‫"חוץ מזה, את מרשימה." הבטתי בזרועותיה.‬
‫הבטתי בידיים שלה.‬
‫כי כשדיברתי עם רנאטו‬
‫הוא אמר לנו שהצוות הפורנזי שלו ציין‬
‫שבגלל הדרך שבה הרציחות בוצעו, והעדויות,‬
‫זה היה קרוב לוודאי גבר שהתאמן בהיאבקות.‬
‫בגלל האופן שבו השתמשו בחניקה.‬
‫זאת חביקת הראש.‬
‫כן, זאת חביקת הראש.‬
‫מי שמתאמן בזה, עושה חביקת ראש עם הזרוע.‬
‫היא עשתה את זה עם חפץ.‬
‫חשבתי על זה כשדיברתי איתה,‬
‫וראיתי את הזרועות והידיים הגדולות שלה.‬
‫שאלתי, "איזה ספורט את אוהבת?"‬
‫אמרתי, "תגידי לי."‬ ‫ועשיתי לה "נו" עם המרפק שלי.‬
‫היא אמרה, "אני ממש אוהבת היאבקות."‬
‫חשבתי, "לעזאזל."‬
‫"מדהים. נהדר. אני מת על היאבקות."‬
‫אמרתי, "אני כבר חוזר.‬ ‫אני אזרז את עניין הניירת."‬
‫"בסדר. תודה."‬
‫יצאתי. בריונס היה שם.‬ ‫השוטרים שעצרו אותה היו שם.‬
‫פניתי לעבר בריונס ואמרתי, "זאת היא."‬
‫למה הרגת אותה?‬
‫-אני לא יכולה לומר.‬
‫גברתי, מה שמך?‬
‫הייתה לך מערכת יחסים איתה?‬ ‫-לא, אדוני.‬
‫זה הרצח הראשון שלך?‬ ‫-מה שמך?‬
‫חואנה בראסה סאמפריו.‬
‫זה הראשון, גברתי?‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫גנבת משהו מהבית?‬ ‫-לא.‬
‫זאת הפעם הראשונה שעשית את זה?‬
‫הפשע הראשון היה ב-1998.‬
‫ובמשך כמעט שמונה שנים, 48 קשישות נרצחו.‬
‫ובמשרד התובע המחוזי אומרים‬ ‫שטביעות האצבעות של האישה הזאת‬
‫תואמות את טביעות האצבעות‬ ‫שנמצאו לפחות בעשרה מקרי רצח‬
‫שבהם היא הייתה מעורבת ישירות.‬
‫תמיד חיפשנו גבר.‬
‫ומה שהפתיע את כל המשטרה‬
‫היה שהרוצח הסדרתי היה אישה.‬
‫מאוחר יותר אמרתי לאחת העמיתות שלי‬
‫לבדוק אם היא באמת אישה,‬ ‫והיא הייתה אישה.‬
‫ממש הופתעתי.‬
‫ארבעים ומשהו קורבנות. אישה עשתה את זה.‬
‫לא היה קל להעלות את זה על הדעת‬
‫כי זה לא מה שקורה בדרך כלל.‬
‫חוץ מזה, הייתה אלימות,‬
‫והיא נפוצה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.‬
‫זרועות חזקות, גבר.‬
‫שימוש בחביקות ראש, גבר.‬
‫הסטראוטיפ של רוצח סדרתי‬
‫הוא תמיד גבר, לא אישה.‬
‫אפילו לומר "רוצחת סדרתית"‬ ‫יוצר סוג אחר של משיכה.‬
‫"רוצחת. תראו. וואו!"‬
‫סקרנות שונה לגמרי.‬
‫ובכן, קוראים לה חואנה בראסה סאמפריו,‬
‫והיא הודתה שהיא רצחה‬ ‫את הקורבנות שלה מתוך כעס.‬
‫התובע המחוזי חשף‬ ‫את עברה הבעייתי של האישה הזאת‬
‫ואמר שייתכן שזה הגורם הבסיסי‬ ‫לכך שהפכה לרוצחת סדרתית.‬
‫היא נשאלה‬
‫על המניע שלה,‬ ‫למה היא הרגה את הקורבנות שלה,‬
‫והיא אמרה שזה היה מכעס.‬
‫מתי התחלת לבצע את הרציחות?‬
‫את מה?‬ ‫-את הרציחות.‬
‫לא, זו הפעם הראשונה.‬ ‫-זו הייתה הפעם הראשונה?‬
‫לא ביצעת שום רצח אחר?‬ ‫למה רצחת מישהי היום?‬
‫האמת, איבדתי שליטה.‬
‫למה? מה קרה? ספרי לי.‬
‫הגברת הזאת ואני התחלנו להתווכח.‬ ‫-למה?‬
‫בגלל כסף.‬ ‫-איזה כסף?‬
‫השכר שלי.‬ ‫-לא הייתי שם.‬
‫ספרי לי הכול בפירוט. למה התווכחתן?‬
‫הגעתי לבית שלה‬ ‫והיא נכנסה פנימה ופתחה את הדלת.‬
‫היא חזרה מהשוק.‬
‫ושאלתי אותה אם היא צריכה שאשטוף‬ ‫או אסדר את הבית שלה.‬
‫היא אמרה, "לא עכשיו."‬ ‫אמרתי, "בבקשה תני לי מים."‬
‫היא נתנה לי,‬ ‫והיא הזמינה אותי בשמחה להיכנס.‬
‫בדקתי בבית, אבל לא גנבתי כלום.‬
‫אבל איך זה קרה?‬ ‫מה הרגיז אותך כל כך שרצית לפגוע בה?‬
‫כי שאלתי אותה כמה היא תשלם לי על המצעים.‬
‫כשהיא אמרה לי,‬ ‫עניתי, "זה מעט מאוד, גברתי."‬
‫היא אמרה, "את רוצה להרוויח פי שניים".‬ ‫זה הרגיז אותי.‬
‫תפסתי את הגומייה, אבל היא לא הייתה שלי.‬
‫היא הייתה על השולחן שלה.‬
‫תפסתי אותה וחנקתי אותה בגומייה.‬
‫השארת את טביעות האצבעות שלך‬ ‫בכל אחד מהפשעים שלך.‬
‫אנחנו לא ממציאים דברים‬ ‫או מנסים לרמות אותך.‬
‫אנחנו לא צריכים להתייחס אלייך רע.‬ ‫זה תיק שנסגור בקלות.‬
‫את כאן. תפסנו אותך.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא מכחישה את זה.‬
‫קודם היא אמרה "כולן", ואז "אף אחת".‬
‫ואז היא אמרה אחת,‬ ‫ואז היא אמרה רק את האחרונה.‬
‫התייחסו אלייך גרוע בילדותך?‬ ‫-כן.‬
‫מי?‬ ‫-אימא שלי.‬
‫אימא שלך התייחסה גרוע? ספרי לי.‬
‫ספרי לי.‬
‫אימא שלי התייחסה אליי גרוע.‬ ‫היא הכתה אותי.‬
‫והיא תמיד קיללה אותי.‬ ‫היא מסרה אותי לגבר מבוגר.‬
‫היא מסרה אותך? תורידי את זה מהלב.‬ ‫-כן, לאיש זקן מאוד.‬
‫והתעללו בי.‬ ‫-התעללו בך?‬
‫כן, בגלל זה שנאתי את הנשים.‬ ‫-שנאת את הנשים.‬
‫תורידי מהלב.‬ ‫-אני יודעת שזה לא תירוץ.‬
‫אני לא ראויה שאלוהים או כל אדם יסלח לי.‬
‫עשיתי את זה.‬
‫לפי מה שהיא אמרה בעצמה,‬
‫כשהיא הייתה נערה,‬ ‫כשהיא התחילה את גיל ההתבגרות שלה,‬
‫אימא שלה נתנה אותה תמורת ארגז של בירה.‬
‫היא נתנה אותה לאדם, איש זקן, קשיש,‬
‫בתמורה לארגז בירה.‬
‫ואז התחילה הדרמה עבורה.‬
‫זה היה, ללא ספק, אחד הגורמים הפסיכולוגיים‬
‫לסטייה שלה, לקונפליקט האישי שלה.‬
‫היא בטח הרוצחת הסדרתית הראשונה שלנו, נכון?‬
‫רוצחת סדרתית מקסיקנית.‬
‫אנחנו רוצים לדעת מה קורה‬
‫בתוך הראש של פושעת מהסוג הזה.‬
‫כשהיא הייתה בחדר ההמתנה של התובע,‬
‫ד"ר אפודקה ביקש ממנה,‬ ‫"תראי לי איך חנקת אותן."‬
‫החלטתי להוריד את העניבה ולתת לה אותה.‬
‫והיא התחילה להסביר.‬
‫היא השתמשה בד"ר אפודקה כדי להראות לנו,‬ ‫והתחילה לחנוק אותו.‬
‫בשלב מסוים, היא התחילה להתלהב ולחצה חזק.‬
‫אמרתי לעמית לעבודה אחר, מיגל,‬
‫"מיגל, יש גרביונים במשרד."‬
‫משהו כזה.‬
‫כאשר… אתה יכול לעמוד נמוך יותר?‬ ‫עשיתי משהו כזה.‬
‫משכתי ככה,‬ ‫אבל שמתי את היד פה כדי שזה לא יתיישר.‬
‫וכאן.‬
‫כאן אני מושכת חזק יותר,‬
‫וכשאתה לא יכול לנשום,‬ ‫אתה נופל ואני משחררת אותך.‬
‫אבל אני אף פעם לא הסרתי…‬
‫ואם הנרצחת לא עומדת נמוך יותר, מה את עושה?‬
‫אני דוחפת אותה למטה, ככה.‬
‫אבל אף פעם לא נוגעת בה בידיי.‬
‫רק עם הזרועות.‬ ‫-כן.‬
‫ואת קושרת עוד קשר?‬
‫כן, כשאני עושה את זה ו…‬
‫כלומר, מפני שאני לא מורידה את זה.‬ ‫אני עושה את זה.‬
‫כן. פשוט משאירה את זה ככה.‬
‫תראו. לאף אחד אין את זה.‬
‫זה אחד הקשרים.‬
‫זה הקשר שבעזרתו היא חנקה את מיגל.‬
‫אבל הדבר החשוב ביותר, אני אראה לכם,‬
‫הוא שהיא השאירה חתימה.‬
‫זו החתימה של… חואנה.‬
‫אמרתי לה, "תחתמי לי."‬
‫והיא עשתה זאת בשמחה.‬
‫טוב, זאת השנייה, כי בצד השני‬
‫יש את החתימה הראשונה על אותו גרביון.‬
‫זה יקר מפז,‬
‫במיוחד בגלל הקשר והחתימה.‬
‫משטרת הבירה תיפגש עם מי שדיווח‬
‫על הרוצחת הסדרתית‬ ‫כדי לבדוק איך הם יכולים לתגמל אותו.‬
‫השוטרים שביצעו את המעצר‬
‫יזכו, כל אחד מהם, ב-100,000 פסו.‬
‫אמרו לי שהם עורכים טקס‬
‫שבו אקבל פרס.‬
‫הוא ייחשב לגיבור‬ ‫בדיוק כמו שוטרי השיטור המונע.‬
‫אנו נותנים לך את הפרס ואת ברכותינו.‬
‫בהצלחה.‬
‫תקנה לנו משהו.‬
‫פחדתם?‬ ‫-לא, כי זו העבודה שלנו.‬
‫זו העבודה שלכם. איך תפיסת הרוצחת הסדרתית‬ ‫הזאת שינתה את חייכם?‬
‫זה בעיקר סיפוק אישי. הכול אישי.‬
‫מה אמרו לכם בבית?‬ ‫-"בשעה טובה".‬
‫הילדים שלך. יש לך ילדים?‬ ‫-כן, אחד.‬
‫בן כמה?‬ ‫-שש.‬
‫שש. הוא צעיר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫מה אשתך אמרה לך?‬ ‫-"בשעה טובה".‬
‫האחים שלי, אימא שלי, אפילו השכנים שלי.‬
‫כשהתראיינו,‬
‫אנשים ביקשו מאיתנו להצטלם עם הילדים שלהם.‬
‫למעשה, סבתא כלשהי אמרה לי פעם‬
‫שהיא הדליקה עבורי נר תפילה.‬ ‫"הדלקתי לכם נר תפילה."‬
‫קיבלתי את המדליה הזאת מהקונגרס.‬
‫קיבלנו גם את פרס ההישגים של המשטרה.‬
‫וכפרס כספי,‬
‫קיבלנו כל אחד 100,000 פסו ודירה.‬
‫זה מה שאנחנו…‬
‫ופתאום הם אמרו,‬
‫"תרמת את חלקך. היית גיבור."‬
‫אבל אני לא רואה את זה ככה.‬
‫הייתי מעדיף…‬
‫להציל אותה.‬
‫הכול על הפשע! היא רצחה את הסבתות.‬
‫זה בעיתון!‬
‫לפי השכנים שלה,‬ ‫חואנה בראסה הייתה אישה רגילה.‬
‫היא גרה עם שני ילדיה.‬
‫כמו כל אישה אחרת, היא הסתפרה לפני חודשיים‬
‫במספרה שליד ביתה.‬
‫קיצרתי אותו ולא רציתי לצבוע אותו‬ ‫כי הוא היה יבש.‬
‫חשבתי שזה מוזר‬ ‫שהיא רצתה מראה חדש בכל שבוע.‬
‫והייתה לה פציעה בגב התחתון‬ ‫כי היא לא יכלה ללכת כמו שצריך.‬
‫למרות שהיא נעצרה,‬
‫השכנים מפחדים.‬
‫במובן מסוים, אני פוחדת מאוד‬ ‫כי רק תתארו לכם.‬
‫כאן היא גרה בחצי השנה האחרונה.‬
‫לפי כמה שכנים, היא הייתה אישה בודדה מאוד‬
‫שלא קיימה אינטראקציה‬ ‫עם אף אחד מהדיירים האחרים.‬
‫כל הדירה שלה הייתה צבועה באדום.‬
‫בלגן מוחלט,‬
‫וחדרי השינה היו מלאים בחפצים.‬
‫היו מיטות, ולא יכולת להסתובב שם‬
‫בגלל כל התיקים, הנעליים‬ ‫והבגדים שהיו פזורים.‬
‫בצד ימין של הכניסה‬
‫היה מזבח שהוקדש ל"מוות הקדוש".‬
‫הייתה תמונה ממוסגרת בסלון.‬
‫באיזה גודל?‬
‫בערך 80 ס"מ, אז כמו פוסטר.‬
‫תמונה שלה עם הזרועות שלה ככה,‬
‫בפוזה של מתאבקת.‬
‫- "רוצחת הקשישות" נתפסה -‬
‫כן, הסיפור המרכזי של היום‬ ‫הוא "רוצחת הקשישות".‬
‫הרוצחת המסתורית התגלתה כמתאבקת.‬
‫היא קראה לעצמה "אשת הדממה".‬
‫במשך זמן מה‬
‫היא הייתה מתאבקת מקצועית.‬
‫היא נקראה "אשת הדממה".‬
‫"אשת הדממה".‬
‫"אשת הדממה". זה היה הכינוי שלה.‬
‫טוב, כולנו רצינו ללמוד עוד,‬
‫אז החלטנו ללכת לאצטדיון סן חואן.‬
‫גבירותיי ורבותיי, הלילה יש היאבקות!‬
‫מתוכננים לנו קרבות נהדרים.‬ ‫"היל נגד פייס"!‬
‫יש לי שאלה בשבילכם. אתם מוכנים?‬
‫"אשת הדממה"!‬
‫- אשת הדממה -‬
‫היינו די חברות… כשהיה מדובר בבילויים.‬
‫בילינו יחד כל הזמן.‬
‫כאילו, "את יוצאת עם הבחור הזה?‬ ‫אז אני אצא עם ההוא."‬
‫היינו…‬
‫היינו פרועות.‬
‫היא תמיד אמרה,‬ ‫"מה את צריכה? אבוא לבקר אותך."‬
‫כן, ממש סמכתי עליה‬
‫כי אפילו סיפרתי לה על הבעיות האישיות שלי.‬
‫סיפרתי לה על הבעיות שלי עם הבת שלי.‬
‫"אשת הדממה"!‬
‫אבל היא מעולם לא נראתה כועסת.‬
‫לא היה בה שמץ של תוקפנות.‬
‫היא הייתה מותק. ממש מותק.‬
‫תעשי את זה!‬
‫אבל היה לי מוזר‬
‫שהיא פינקה אותנו בארוחות צהריים‬ ‫ושילמה חשבון ענק.‬
‫כן, החברה שלי נשאה עליה לא מעט כסף.‬
‫היה לי מוזר שהיא צבעה הרבה את השיער.‬
‫אני זוכרת שאמרתי לה, "השיער שלך ינשור."‬
‫היא צבעה אותו כמעט בכל חודש.‬
‫היא צבעה אותו לבלונד, לאדום,‬
‫לחום.‬
‫והיא עברה דירה לעיתים קרובות.‬
‫רק ביום שישי האחרון,‬
‫היה סיפור במהדורת החדשות בצהריים,‬
‫שגורם לך לתהות לגבי ההפתעות שמזמנים החיים.‬
‫נכון. האישה שהייתה בקרב היאבקות באותו יום‬
‫היא "רוצחת הקשישות".‬
‫זה נראה כמו מעשה של התרסה‬
‫שהאישה הכי מבוקשת על ידי המשטרה,‬
‫שהקלסתרון שלה הופיע בכל רחבי הארץ,‬
‫תעז להופיע בטלוויזיה.‬
‫בדם קר, הרוצחת לכאורה‬
‫של לפחות עשר קשישות,‬
‫אמרה למצלמות ביום שלישי שעבר, 17 בינואר,‬
‫שהיא קשוחה מאוד, מאוד.‬
‫מעולם…‬
‫מעולם לא חשדתי שהיא זו…‬
‫שזו הייתה היא.‬
‫ואימא שלי ואני צפינו בטלוויזיה,‬ ‫וכשהיא ראתה אותה…‬
‫הסתכלתי על אימא שלי,‬
‫והיא אמרה, "מותק. זאת החברה שלך.‬
‫"רואה? ואת היית מביאה אותה לכאן."‬
‫וכשהיא נתפסה, התגעגעתי אליה.‬
‫והמשפחה שלי הייתה אומרת, "אל תגידי‬ ‫שהיא חברה שלך. את לא מתביישת?"‬
‫"למה שאתבייש?"‬
‫- אשת הדממה -‬
‫"אשת הדממה".‬
‫זה שם "פייס", דמות היאבקות טובה.‬
‫זה לא שם "היל".‬
‫אבל היא לא הייתה דמות טובה.‬
‫אולי כשאתה מגלה שהיא "אשת הדממה"‬
‫זה מפני שהיא שמרה סוד.‬
‫למרבה הפלא,‬ ‫כשהיא הפסיקה להיאבק בגלל פציעה בגב…‬
‫היא נהגה להרים משקולות של 100 קילוגרם.‬
‫כשהיא הפסיקה להיאבק, היא התחילה להרוג.‬
‫אז אני חושב שהיא פרקה‬ ‫חלק גדול מהתסכולים שלה,‬
‫שהגיעו מהילדות המוקדמת הנוראית ההיא,‬
‫באמצעות היאבקות.‬
‫אני חושבת שהיא תמיד חלמה להיות מתאבקת.‬
‫אבל היא מעולם לא הייתה מתאבקת.‬
‫כף רגלה לא דרכה בזירה.‬
‫שאלתי כמה מתאבקות,‬
‫"האם נלחמת פעם ב'אשת הדממה'?"‬
‫"לא, מעולם לא."‬
‫היא אהבה להיות בסביבת ההיאבקות.‬
‫היא הזמינה לעצמה תלבושת משלה,‬ ‫אבל היא לא הייתה מתאבקת.‬
‫- אשת הדממה -‬
‫כל אחד יכול להזמין‬ ‫ציוד היאבקות בהתאמה אישית.‬
‫וכל אחד יכול לקנות חגורת אליפות.‬
‫קדימה, "אשת הדממה"!‬
‫קדימה!‬
‫"אשת הדממה" מעולם לא הייתה קיימת.‬
‫"אשת הדממה" עלולה להעביר את שארית חייה‬ ‫מאחורי סורג ובריח,‬
‫כי היא הואשמה אחר הצהריים‬
‫ב-11 מקרי רצח לפחות.‬
‫אלה פשעים איומים שזעזעו אותנו.‬
‫- רוצחת הקשישות -‬
‫כשכתבתי על המקרה של חואנה בראסה,‬
‫הבנתי שהיא נתנה לתקשורת ולמשטרה‬
‫את הסיפור הסנסציוני המושלם.‬
‫סיפור שמציג את חואנה בראסה כפסיכופתית‬
‫בגלל הגוף השרירי שלה,‬
‫שתמיד מתואר ככה כי היא מוצקה,‬
‫בגלל אהבתה להיאבקות‬
‫כ"אשת הדממה",‬
‫ולא כל כך בגלל הפשעים שהיא ביצעה.‬
‫הפשיעה שלה תוארה כמשהו שהיא נולדה איתו,‬
‫משהו מולד.‬
‫הוכח שמעשי פשיעה‬
‫לא ניכרים בפניו של אדם.‬
‫לפיכך, לשפוט אדם לפי המראה שלו,‬
‫לפי המבט שלו, לפי תווי פניו,‬
‫מסתבר כקריטריון מסוכן מאוד‬
‫שעל בסיסו בונים פרופיל של פושע.‬
‫- מצח אובלי -‬
‫ביום…‬
‫שהייתי צריכה ללכת‬ ‫לבית המשפט 67 בסנטה מרתה,‬
‫הייתי במרחק מטר וחצי מחלון זכוכית.‬
‫היא הייתה מאחורי החלון.‬
‫והיא נראתה גדולה יותר‬
‫מכפי שהיא תוארה כאדם גדול ומוצק.‬
‫טוב…‬
‫אדם גדול מאוד, חזק מאוד…‬
‫עם אישיות חזקה.‬
‫היא נראית כמו בת ז… סליחה.‬
‫ככה.‬
‫ובנוסף למה שהיא עשתה לי,‬
‫שהיא גזלה את סבתא שלי, את מאנה שלי,‬
‫היא אמרה לי, "כן, אבל השארת אותה לבדה."‬
‫לא יכולתי לסבול את זה יותר.‬
‫בדיוק הייתי בשירותים.‬ ‫יצאתי החוצה כדי להקיא.‬
‫ידעתי שהיא לא תעשה לי כלום,‬
‫אבל היא כן עשתה.‬
‫השימוע בוטל באותו יום כי…‬
‫לא עמדתי בזה.‬
‫לא הרגשתי שנאה.‬
‫בכנות. לא הרגשתי שנאה כי ביקשתי מאלוהים‬
‫שיעזור לי לשחרר את החלק הזה בי.‬
‫פשוט פלטתי, "שאלוהים יסלח לך.‬
‫"באמת, שאלוהים יסלח לך."‬
‫והיא בהתה בי בהפתעה.‬
‫ואני זוכר רק שהיא אמרה,‬
‫"אתה יודע מי אלוהים שלי?"‬
‫אמרתי, "לא."‬
‫והיא הוציאה קלף של "המוות הקדוש".‬
‫היא אמרה,‬ ‫"היא אלוהים שלי והיא מגינה עליי."‬
‫אמרתי, "זה נהדר!‬
‫"אני שמח שהיא מגינה עלייך."‬
‫ואני לא יודע למה אמרתי לה,‬
‫"את לא פגעת בי.‬
‫"אבל את הכי פגעת בילדים שלך."‬
‫והיא הסתובבה והלכה.‬
‫על הנאשמת, חואנה בראסה סאמפריו,‬
‫נגזר עונש‬
‫של 759 שנים ו-17 ימים בכלא.‬
‫אני לא מסכימה.‬
‫אני לא מסכימה עם שום דבר.‬
‫בבית המשפט, מאחורי התא של הנאשמים,‬
‫קראו את השמות של כל הנשים‬
‫שהיא לכאורה רצחה.‬
‫היא הייתה רגועה מאוד.‬
‫קראו את השמות, ואני זוכרת שהיא אמרה,‬
‫"תוסיפו עוד, קדימה.‬
‫"אני השעיר לעזאזל שלכם.‬ ‫למי אכפת? תוסיפו עוד."‬
‫חואנה בראסה סאמפריו,‬ ‫הידועה גם כ"רוצחת הקשישות",‬
‫נידונה ל-759 שנות מאסר.‬
‫…על רצח של 17 נשים‬
‫ו-12 אישומים נוספים בגין פריצה.‬
‫"אשת הדממה" לכאורה‬ ‫אומרת שהיא תערער על פסק הדין.‬
‫גזר הדין הזה‬
‫היה חלק מתחושת הצדק‬
‫שהממשלה רצתה לתת לעם.‬
‫זה משפט פוליטי.‬
‫זה משפט מימי הביניים,‬
‫כי המטרה שלו היא להשפיע על דעת הקהל,‬
‫לא להיות גזר דין יעיל.‬
‫נשים שרוצחות במקסיקו ובשאר העולם‬
‫מקבלות באופן עקבי‬ ‫את עונשי המאסר הארוכים ביותר,‬
‫כי הן לא נענשות על מה שהן עשו,‬
‫אלא מפני שהן נחשבות למרושעות מטבען.‬
‫וגזר הדין הזה, באותו זמן,‬
‫משמש כאזהרה לנשים אחרות.‬
‫- מרכז שיקום חברתי לנשים‬ ‫ממשלת המחוז הפדרלי -‬
‫ארסלי ואסקס, אחת מ"רוצחי הקשישות" לכאורה,‬
‫נמצאת בכלא כבר 19 שנה,‬
‫בלי שהוכיחו שהיא רצחה.‬
‫כמה שנים אחרי המעצר שלי, הייתי בכלא‬
‫כשאחת מהאסירות סיפרה לי,‬
‫"הרגע עצרו את 'רוצחת הקשישות'."‬
‫הייתי בהלם ואמרתי,‬ ‫"למה? לא אמרו שזאת אני?"‬
‫תמיד גנבתי דברים,‬
‫אבל זה לא היה קשור למצב הזה.‬
‫והיא נמצאה כשהיו ברשותה‬
‫חפצים של אנשים שנשדדו.‬
‫והם טענו,‬
‫"היא 'רוצחת הקשישות'. ארסלי היא הרוצחת."‬
‫ועצרו אותי במסיבת עיתונאים‬ ‫עם יותר מ-70 ערוצי חדשות.‬
‫הם הציגו אותה כשהיא חובשת פאה.‬
‫מי יודע מי מהמוחות המטורפים‬
‫ביחידת המשטרה החוקרת‬
‫העלה את הרעיון של הפאה.‬
‫הם אמרו, "תכריחו אותה לחבוש אותה‬ ‫כדי שזה יהיה מושך יותר, בסדר?"‬
‫והם השתגעו במסיבת העיתונאים.‬
‫הם החליטו‬
‫ליצור אופרת סבון.‬
‫התובע סאיאס אמר,‬
‫"ארסלי תחמוק מעונש על מעשי השוד,‬ ‫אז תוסיפו את מקרי הרצח.‬
‫"זה 42 שנה."‬
‫"אתה לא יכול לעשות את זה.‬ ‫לא הרגתי אף אחד."‬
‫כל הזמן אמרתי שלא הרגתי אף אחד.‬
‫"לא, זאת היא. תרשמו את זה, תכינו אותה.‬ ‫היא הולכת ישר לכלא."‬
‫- "אני גנבת, לא רוצחת" -‬
‫- היא מכחישה שהרגה סבתות -‬
‫- טוענת שחפה מפשע -‬
‫העדה אמרה, "זאת לא היא.‬
‫"האישה שראיתי הייתה גבוהה,‬ ‫עם שיער קצר וגב רחב.‬
‫"עם עור בהיר.‬
‫"לגברת הזאת יש עור כהה.‬
‫"היא נמוכה.‬
‫"האנשים האלה חיפשו מישהי גבוהה,‬
‫"עם ידיים גדולות.‬
‫"וזו לא היא."‬
‫האם ארסלי ואסקס התאימה לפרופיל של החשודה?‬
‫לא, לא ב-100 אחוז.‬
‫נניח שלא ב-100 אחוז,‬
‫אבל חובתנו הייתה‬
‫לחקור את כל הראיות שהיו לנו.‬
‫הם כלאו אותי בכלא רקלוסוריו אוריינטה,‬
‫ושלוש או ארבע נשים נרצחו בכל יום.‬
‫אז הייתי רצה למשרד מנהל הכלא ואומרת,‬
‫"עוד נשים נרצחו.‬
‫"זאת לא אני!"‬
‫בהתחלה, ארסלי ואסקס‬ ‫הייתה קשורה לכמה מקרים.‬
‫ביניהם, הרצח של גברת גלוריה ריסו.‬
‫הראיות הן שלכאורה מצאו תכשיטים‬
‫שארסלי גנבה מגברת גלוריה.‬
‫ארסלי אמרה, "טביעות האצבעות שלי‬ ‫לא נמצאות באף זירת פשע.‬
‫"טביעות האצבעות שלי לא תואמות‬
‫"את הרציחות שמאוחר יותר התגלה‬ ‫שבוצעו על ידי מישהי אחרת."‬
‫כשחואנה בראסה נתפסה,‬
‫הם רק אמרו, "טביעת האצבע מתאימה‬ ‫לזו שעל הכוס שהבאת לנו."‬
‫הם אמרו לי. הם אפילו נתנו לי מכתב רשמי.‬
‫שהיא לבדה אשמה‬
‫ברצח שלה, וברצח של רבות אחרות.‬
‫הם מעולם לא הזכירו שוב את ארסלי ואסקס,‬
‫והם לא אמרו, "נשחרר אותה…" לא.‬
‫אז כלום. לא הייתי בקשר איתה‬ ‫או עם אף אחד אחר.‬
‫הנחתי שאם ימצאו את האישה השנייה,‬
‫אז ארסלי תשוחרר מיד.‬
‫זה לא קרה.‬
‫בהמשך, תוצאות החקירה הראו‬
‫שהיא לא האישה שחיפשנו.‬
‫תיק פגום.‬
‫לא ממש, כי היא עדיין מרצה עונש מאסר.‬
‫אולי בגין האשמות אחרות. אני לא זוכר.‬
‫אתה לא זוכר את ארסלי?‬ ‫-זה היה תיק של תובע במקרי רצח?‬
‫לא, אני באמת לא זוכר את התיק הזה.‬
‫ארסלי ריצתה עונש מאסר‬ ‫של 17 שנים ותשעה חודשים על פריצה.‬
‫ועכשיו היא מרצה עונש של 23 שנים נוספות‬
‫על רצח מרגריטה אסבס‬ ‫ביחידת המגורים קיטלאואק.‬
‫כשקוראים את התיק,‬ ‫אין ראיות שקושרות אותה לרצח הזה,‬
‫טביעות האצבעות לא תואמות,‬
‫או המראה הפיזי שתואר על ידי עדים.‬
‫למעשה, אף עד‬ ‫מעולם לא הצביע עליה במסדר זיהוי.‬
‫אני רק רוצה להבהיר‬
‫שלא הרגתי את הנשים האלה.‬
‫והראיות שם.‬
‫שמרתי על שתיקה במשך 18 שנה.‬
‫אם יש טעות משפטית, צריך לתקן אותה.‬
‫משרד התובע המחוזי הנוכחי יהיה אחראי על זה.‬
‫וגם מערכת המשפט.‬
‫אם יתברר…‬
‫אם יתברר שזאת טעות משפטית,‬ ‫יש מנגנונים כדי לפתור אותה.‬
‫זה מצער מאוד.‬
‫אבל אחד הדברים הנוראים בחקירות‬
‫הוא שנעשות טעויות, ויש להכיר בהן,‬
‫ואנחנו אמורים לתקן אותן.‬
‫זה לא תמיד נעשה‬
‫למטרות פוליטיות או תקשורתיות.‬
‫אבל צריך להיות מסוגלים‬ ‫להכיר בכך שנעשתה טעות.‬
‫זה גורם לך לתהות, אם אין מספיק ראיות‬
‫כדי להוכיח שאדם אשם,‬
‫מדוע האדם הזה מואשם ונגזר עליו עונש?‬
‫הם אמרו שמריו טבלאס‬
‫היה קשור לארבעה מקרי רצח.‬
‫ואז שבעה, ואז תשעה.‬
‫ומסתבר שהוא לא ביצע אותם.‬
‫בדיוק כמו ארסלי, הוא אמר,‬ ‫"טביעות האצבעות שלי לא היו שם."‬
‫קראנו בדוח הרשמי‬
‫שאחד ממקרי הרצח‬
‫שבגינו מריו באמת נשפט‬
‫למעשה נמצא תואם‬
‫את טביעות האצבע של חואנה בראסה בזירת הפשע.‬
‫כששאלנו אותו‬
‫למה התובעים הגישו את האישומים ברצח,‬
‫הוא אמר,‬
‫"הם בדו אשמים."‬
‫מריו טבלאס נידון לקרוב ל-70 שנות מאסר‬
‫בגין רצח שתי קשישות.‬
‫המידע האחרון שקיבלתי היה שהוא מת בכלא,‬
‫והוא תמיד טען שהוא חף מפשע,‬
‫ומבלי שאי פעם שוחרר.‬
‫אין פשע מושלם,‬
‫אבל יש חקירות לא מושלמות.‬
‫אז חייבים לתקן את הבעיות האלה,‬
‫כי הן תורמות להתחמקות מעונש.‬
‫חואנה בראסה נמצאת בכלא סנטה מרתה אקטיטלה,‬
‫שם היא מרצה את עונשה בגין רצח 17 קשישות‬
‫ושוד של 12 נוספות.‬
‫בגלל ההתנהגות הטובה שלה, היא קיבלה‬
‫רשות לבשל בימי שלישי ולמכור את האוכל שלה,‬
‫ולכן יש לה הכנסה בכלא.‬
‫אנחנו יודעים שהיא התחתנה ב-2015‬
‫ואחר כך התגרשה.‬
‫החלטתי ליצור קשר עם חואנה.‬
‫ניגשתי אליה בזהירות רבה.‬
‫אמרתי, "מה שלומך?‬ ‫אני קלאודיה בולאניוס,‬
‫"כתבת מ'אל אוניברסל'."‬
‫והיא אמרה, "אני לא נותנת ראיונות.‬
‫"אם אתראיין, זה יהיה תמורת 10,000 פסו."‬
‫הלכתי לסנטה מרתה לראות אותה.‬
‫הייתי בהלם לראות…‬
‫זה לא היה בדיוק כבוד,‬ ‫אלא יותר פחד של הסוהרים.‬
‫הם היו מפנים לה מקום ואומרים,‬
‫"גברת חואנה, מה שלומך?"‬
‫"גברתי, בבקשה."‬
‫היא נעשתה סוג של סלבריטאית.‬
‫או שהיא סלבריטאית שיש לה‬
‫מעמד חברתי מסוים בכלא.‬
‫אני חושב על איך שאנשים,‬
‫כשהם שומעים את המונח‬ ‫"רוצחת הקשישות" בימינו,‬
‫אולי חושבים על אגדה או מיתוס.‬
‫וזה, בדיוק כמו כל אגדה,‬
‫ניזון מהאמיתות‬
‫ומהשקרים,‬
‫והמשטרה אוהבת לספר סיפורים.‬
‫גם התקשורת אוהבת נרטיב טוב.‬
‫סיפור… עם הרבה אלמנטים.‬
‫וגם האנשים, החברה במקסיקו,‬
‫אוהבים שמספרים להם סיפורים.‬
‫- חואנה בראסה -‬
‫- "רוצחת הקשישות" -‬
‫- רוצחת אינטימית -‬
‫- קשוחה בליבה -‬
‫- "רוצחת הקשישות" -‬
‫- רוצחת אינטימית -‬
‫- 16 קשישות ב-2006-1990 -‬
‫"מתאבקת מקצועית‬
‫"היא קוראת לעצמה 'אשת הדממה'‬
‫"איש לא חושד, איש לא מדמיין‬
‫"שהרוצחת הזאת יכולה להיות השכנה שלך"‬
‫הרוצח הסדרתי הראשון, וזו אישה.‬
‫וזה קורה במקסיקו סיטי, לקשישות.‬
‫ברור שזה היה תיק מפורסם.‬
‫הוא היה כל כך מפורסם,‬ ‫שאתם מראיינים אותי עכשיו,‬
‫עשרים שנה לאחר מכן.‬
‫כדי למכור יותר.‬
‫לכן הוא הופך למפורסם.‬
‫שירים, בלדות קורידו‬ ‫ומקצבי קומביה נכתבו עליה.‬
‫"היא 'רוצחת הקשישות'‬
‫"'רוצחת הקשישות'‬
‫"היא רוצחת סדרתית"‬
‫פושעת הפכה לסלבריטאית.‬
‫אז היא הייתה "רוצחת הקשישות", והמתאבקת, ו…‬
‫המון דברים. אני חושבת,‬
‫"מה עם הנרצחות?"‬
‫נרצחת אחת, נרצחת שתיים, נרצחת שלוש.‬
‫יש רצח והם מדברים יותר על איך שהיא רצחה,‬
‫איך היא עשתה את זה, מה היא גנבה ממנה,‬
‫במקום לדבר‬
‫על מי הייתה הנרצחת.‬
‫שוכחים אותן, אבל לא בני משפחותיהן.‬
‫הם עדיין שם,‬
‫וייתכן שהם דורשים צדק שנים לאחר המעשה.‬
‫ואני חושב שמגיע גם להם‬
‫שהחקירות יימשכו, שהצדק ייעשה.‬
‫הקורבן‬
‫הוא מי שהפסיד‬
‫בדו-קרב על החיים.‬
‫נורא, נכון?‬
‫אחרי הרצח של כל אדם…‬
‫יש כאב גדול.‬
‫ואנשים‬
‫לא מודעים לכך שהם מותירים…‬
‫שהם מותירים מאחור חורים בחייהם של אנשים.‬
‫חואנה בראסה,‬ ‫הידועה גם בשם "רוצחת הקשישות",‬
‫תבלה את שארית חייה מאחורי סורג ובריח.‬
‫המשטרה תיעדה 49 מקרים של קשישות‬
‫שנרצחו בחניקה באותה שיטת פעולה‬
‫בין השנים 1998 ו-2006.‬
‫חואנה בראסה הואשמה רק ב-17 מקרי רצח,‬
‫אבל 32 מקרי רצח לא פוענחו עד היום.‬
‫השעה 8:04.‬
‫- הקורבנות‬ ‫1998 - 1999 - 2001 - 2002 -‬
‫- הקורבנות‬ ‫2003 -‬
‫- הקורבנות‬ ‫2004 -‬
‫- הקורבנות‬ ‫2005 - 2006 -‬
‫תרגום כתוביות: זיוית אוריין‬