Downloaded from YTS.MX
Amikor táncolok, szeretem, ha átölelnek
Official YIFY movies site: YTS.MX
Én voltam az egyetlen lánya.
Képzeljék csak el, mindig rólam szólt… minden, értik? Én voltam a mindene.
A mindene voltam, ahogy ő is nekem.
Sokat követelt, de melegszívű volt.
Nagyon elkényeztetett.
Mindent megadott nekem. Legfőképp a szeretetét.
Örültem, hogy ő volt az édesanyám.
Ő volt a legelnézőbb nagymama, akit csak el lehet képzelni.
Mindenhova magával vitte a gyerekeket.
Egy héttel az előtt az esemény előtt, ami megváltoztatta az életemet,
valami csodálatos és elképesztő történt.
Mintha tudta volna, hogy mi fog történni,
mert még több szeretetet adott, mint bármikor azelőtt.
Hajnali 1:00 vagy 1:30 körül
csörgött a telefon,
és láttam, hogy anyám száma az.
Ledermedtem, és nem akartam felvenni.
Román, a párom, azt mondta:
„Vedd fel a telefont! Miért nem veszed fel?”
Felvettem.
„Igen, anya? Hogy vagy?”
És az unokaöcsém hangját hallottam.
„Vero, az anyád meghalt.”
Valaki megfojtotta egy kábellel.
A rendőrség bizonyítékai ellenére
az idősek elleni gyilkosságok tovább folytatódnak.
SZÖVETSÉGI KÖRZET SOROZATGYILKOS
A gyilkos magas,
világos bőrű, izmos testalkatú.
1998 és 2005 között
legalább 49 esetet jelentettek Mexikóvárosban.
Az idős hölgyeket érintő eset
az eddigi legnagyobb kihívás volt a rendőrség számára.
A CSENDES ASSZONY: IDŐS HÖLGYEK GYILKOSA
Az édesanyám új nyugdíjas-igazolványt igényelt.
Az unokatestvérem ezt mesélte:
„Igen, jött egy szociális munkás, és azt mondta, segít neki.”
Nem kért tőle semmi igazolványt.
Elindult, és otthagyta őt anyám házában.
Majd amikor Román elment hozzá,
fel volt puffadva és kék volt a bőre.
2003. OKTÓBER 28.
Megkezdődött a nyomozás.
Az egész környéket ellepték a helikopterek.
Megdöbbentő volt.
Rohamrendőrök érkeztek.
Mindenhol nyomokat kerestek.
Fogalmunk sem volt, mi történik.
Észrevettem egy számot anyám neve mellett.
Szóval megkérdeztem egy rendőrtől:
„Miért van itt ez a tábla?
Az anyám a hatodik számú. Miért?”
„Mert egy sorozatgyilkossal lehet dolgunk.”
Ledöbbentem.
Mindig is érdekelt a nyomozói munka.
A bűnözés, a kutatás és a társadalmi hatása.
Szoros barátságban állok
az akkoriban a Benito Juárez körzethez tartozó törvényszéki orvossal.
Amikor behoztak egy holttestet,
mindig kíváncsi voltam a halál okára,
mert igazságügyi orvostanból diplomáztam.
IGAZOLÁS
2003 szeptemberében is érkezett egy holttest.
A barátom mondta, „Egy idős hölgy.”
Megfojtották.
A zsinór még a nyaka köré volt tekerve.
Egy héttel később találtunk egy újabb holttestet,
egy idős emberét,
aki ugyanúgy halt meg, fojtogatás általi fulladásban.
Elkezdtük vizsgálni az áldozatok sérüléseit
és a zsinór típusát,
és furcsának találtuk, mert hasonlónak bizonyultak.
Két héttel később
egy másik idős ember holtteste érkezett.
Ugyanazt tapasztaltuk. Túl furcsának és túl gyakorinak tartottuk.
Majd úgy egy hónappal később újabb gyilkosság történt.
Ezúttal Coyoacánban, nem pedig Benito Juárezben,
de ugyanazokkal a módszerekkel.
Ekkor gondoltam először,
hogy sorozatgyilkossal van dolgunk.
2003-ban még nem tudtuk, hogy sorozatgyilkos-e,
mert nálunk nem voltak sorozatgyilkosok.
Nem igazán vettek komolyan.
„Nem, ne nézzen annyi tévét!
Csak túloz.”
Az utolsó sorozatgyilkosunk, aki tényleg ámokfutó volt,
Goyo Cárdenas volt 1942-ben.
Négy házvezetőnőt is megölt,
ezért tartották sorozatgyilkosnak.
De az a tény, hogy 1942-től 2003-ig
nem történt ilyesmi az országban,
nagy kihívás elé állított minket.
Követtem a híreket.
Elkezdtem jegyzeteket készíteni.
Visszafelé kezdtem dolgozni.
A legkorábbi eset, amit találtam,
1996-ban vagy 1997-ben volt,
amikor rablótámadást követtek el
egy idős ember ellen,
amely során az áldozatot megfojtották.
IDŐS NŐK ELLEN ELKÖVETETT SOROZATGYILKOSSÁGOK
KERESIK AZ IDŐS NŐK GYILKOSÁT
FENYEGETÉST JELENT A KÖRZETRE
Elkezdtük mondogatni egymásnak, hogy valami nincs rendben,
és kérdéseket kezdtünk feltenni, kierőszakolva ezzel a rendőrségből,
hogy elismerjék a történteket.
Mert egyértelműen nem akarták nyilvánosságra hozni.
Lassan kezdtünk rájönni,
hogy ez egy sorozatgyilkos.
Lehet, hogy egy ponton tagadtam,
de az még az elején lehetett.
Nem akartunk felháborodást okozni
vagy szenzációhajhász hírekben szerepelni.
Próbáltunk minél diszkrétebbek lenni.
Nem volt semmilyen kapcsolat
az áldozat és a gyilkos között.
Nem voltak családtagok, barátok, ellenségek vagy szomszédok.
A rabláson kívül nem volt más valódi indíték.
A szövetségi körzetben tovább folytatódnak az idősek elleni gyilkosságok.
Az emberek úgy látják, hogy a Fővárosi Főügyészség
semmit nem tesz.
A heves ellenállás után
a városvezetés elismerte, hogy sorozatgyilkosról van szó,
és a szövetségi körzet ügyészsége
egy különleges csoportot hozott létre a felkutatásához.
- Fügekaktusz, tíz peso egy zsákkal. - Mit adhatok?
Készen álltunk, mert remek szakemberekből álló csapatot hoztunk össze,
akik járatosak a tetthely rekonstruálásában és biztosításában.
Dehogy. Ki állna készen erre?
De a nyomozás során már belejöttünk.
Erre mi történt? Az áldozat családtagjai
kitakarították a helyszínt és mindent elvittek.
Odaértünk, és azt mondtuk:
„Miért tették ezt? Így nem fogunk ujjlenyomatot találni.
Nem tudunk fényképekkel dokumentálni.”
Mire ők: „Virrasztást tartunk a nagymamának.”
Persze, érthető.
Ki hibáztatná őket?
A milwaukeei rendőrség szerint Jeffrey Dahmer
17 gyilkosságot ismert be.
Tanulmányozni kezdtük
a más országokban történt
sorozatgyilkosságok eseteit.
Dahmer beismerte, hogy elkábított, megfojtott, majd megcsonkított 11 férfit.
Az új vádak között szerepel egy 14 éves fiú megölése.
…John Wayne Gacy, és megalkotta a „sorozatgyilkos” kifejezést.
Richard Ramirezt bíróság elé állították.
Ted Bundyt három fiatal nő meggyilkolásáért ítélték el,
és még több tucat más gyilkossággal is gyanúsítják.
Az első női sorozatgyilkos, aki bíróság elé állt az országban.
Wournos beismerte hét férfi megölését, ami állítása szerint önvédelem volt.
A bíró Aileen Wournost
villamosszék általi halálra ítélte.
Külföldről kértünk segítséget,
olyanoktól, akik évek óta nyomoznak ilyen ügyekben.
Főként Franciaországtól,
a montmartre-i szörnyeteg esete miatt.
Thierry Paulin a legbrutálisabb gyilkos
a francia igazságszolgáltatásban.
Tizenegy idős hölgyet gyilkolt meg, ugyanolyan módszerrel.
Hazáig követte az áldozatokat,
addig kínozta őket, míg meg nem mondták, hol tartják a pénzüket,
majd megfojtotta őket.
Halálbüntetés!
Nagy nyugtalanságot okozott.
Az idős hölgyek gyilkosa
legalább 21 gyilkosságot követett el.
A bizonyítékoknak köszönhetően Thierry Paulint sikerült azonosítani.
Három évnyi munka eredményeként.
TOULON, FRANCIAORSZÁG
Az ilyen sorozatgyilkosos eseteknél
nincs kapcsolat az elkövető és az áldozat között.
Szóval kutakodhatsz, amennyit csak akarsz
az áldozat körül,
a személyes környezetéről, de nem fogsz találni semmit,
mert a gyilkossal elszigetelten és véletlenszerűen találkozott.
Ezért olyan nehéz a nyomozás.
És akkoriban talán mindenki tudta,
milyen nehéz volt a rendőrségnek
ilyen helyzetben dolgozni.
Akkor beszéltem először a mexikói rendőrséggel,
amikor a kurzust tartottam.
SOROZATGYILKOSSÁGOKRÓL SZÓLÓ KURZUS KÜLFÖLDRŐL
Egy nyomozásról szóló kurzus volt.
Már voltak bizonyos technikáik
a sorozatgyilkosok felkutatására.
…a kurzuson való részvétel.
Minden országnak megvannak a saját bűnügyi módszerei.
Gyakran félreértések is adódtak,
mert nem értették a módszereinket, és azt mondták,
hogy Mexikóban ilyet nem lehet megtenni.
És én ezt meg is értettem,
mert nem ugyanúgy működünk.
Mutogatással és egy kis angollal és franciával
elvégeztük a kurzust,
és sokat tanultam ezekből a technikákból.
A szemtanúk leírásai alapján
megalkottuk a gyilkos profilját.
Egy magas ember volt.
Negyvenöt és 48 év közötti.
Széles hát, nagy kezek.
Erős és izmos.
Rövid hajú.
Ápolónak öltözött.
Az volt az egyik trükkje,
hogy olyannak adta ki magát, aki segíteni akar,
a közpolitikai programon, a jóléti programon keresztül,
az idős embereknek.
Anyagi támogatásként adták.
Andrés Manuel López Obrador, Mexikóváros kormányzójának ötlete,
amely egyfajta módszer volt
az idősek méltóságának megóvására.
Folytatódik az idősek támogatása.
352 000 tiszteletre méltó idős ember részesül ebben az ellátásban.
Igazán eredeti program, nagyon fontos.
Szóval ha megjelent valaki,
aki úgy tett, mintha segíteni akarna abban,
hogy hozzájussanak ehhez a kártyához,
akkor szívesen látták őt.
A birtokunkban lévő információ kezdett összeállni.
Voltak azonban eltérések.
A szemtanúk nem ugyanúgy jellemezték az elkövetőt.
A nyomozás legfőbb szála az volt,
hogy ápolókat keresünk,
egészségügyi dolgozókat.
És kezdtük felismerni a gyilkos
elkövetési módszerét.
Ma letartóztattak egy ápolót, aki a Szociális Szolgálatnál dolgozott.
Matilde Sánchez Gallegos
jó munkatárs volt, mindannyian kedveltük.
TÖBB MINT TÍZ ÓRÁN KERESZTÜL HALLGATTÁK KI
Akkoriban én képviseltem
a tíz klinika dolgozóit.
Nos, 2004. január 9-én
felhívtak a kollégáim,
és elmondták, hogy Matildét
lényegében rákényszerítették,
hogy beüljön egy járőrkocsiba, és elvitték.
A Metro újság nyilvánosságra hozta
az idős hölgyek gyilkosának egyik legelső fantomképét.
Két járőr, akik aznap megvették az újságot,
azt lapozgatva észrevették,
hogy volt egy ember az egyik bankban,
akire ráillettek a fantomkép tulajdonságai.
Az ápolót egy bankfiókban vették őrizetbe
Coyoacán városrészben.
Amikor meglátta a rendőröket, gyanúsan kezdett viselkedni,
ezért a rendőrség őrizetbe vette.
Információt kértünk Matildéről.
Azt mondták, hogy nincs ott, és nem tudják, miről beszélek.
Majd hirtelen egy emberrel jöttek ki,
akit egy dzsekivel takartak el,
és megláttam, hogy fehér cipő van rajta.
Rögtön gondoltam, hogy Matilde az.
Kiabálni kezdtem, hogy „Matilde! Ne vigyék el!”
Kezdtek megjelenni a hírek,
hogy megtalálták az idős hölgyek gyilkosát.
Majd mikor újra megláttam a fantomképet,
egyre jobban hasonlított a munkatársamra.
Nem tudtam elhinni, de a tulajdonságok
teljes mértékben ráillettek.
Mondtam a munkatársaimnak: „Tudjátok, mit? Keresünk egy bűnbakot,
és börtönbe küldjük.”
Egy detektívtükrös szobába vitték,
hogy az ügyek szemtanúi azonosítsák.
Nyilván nem ismerték fel.
Lezártuk a Tlalpan utat,
hogy nyomást gyakoroljunk rájuk Matilde szabadon engedésére.
Azt mondtuk, hogy ha átadják nekünk,
akkor elmegyünk.
Tizenöt óra múlva el kellett engedniük
vádemelés nélkül.
Voltak ujjlenyomataink, amiket összevetettünk az övével,
és egyáltalán nem egyeztek.
Szabadon engedtük,
és nagyon sajnáljuk a történteket,
mert ilyeneknek nem szabadna megesniük.
Az FBI szerint a sorozatgyilkosok különböző fázisokon mennek át.
Az első a kiválasztási fázis.
A lehetséges áldozat megfigyelése.
Az áldozat kiválasztása.
Tudtuk, hogy megfigyelte az illetőt,
és meggyőződött arról, hogy egyedül van.
A következő a csábítás fázisa.
Ez fontos volt.
Azt a képességet jelenti, amivel bejuthat az otthonába.
Nehéz volt.
Akkoriban, főként a közbiztonság hiánya miatt,
senki nem ment bele.
Szóval a gyilkos olyan készséggel rendelkezett, hogy meg tudta győzni őket.
„Üdv! Az önkormányzatnál dolgozom.
Időseknek nyújtok segítséget. Mire van szüksége?
Hadd segítsek!
Adunk önnek egy különleges kártyát, mert látom, egyedül él.”
„Igen, jöjjön be! Főzök egy teát.”
Leült teázni. A csábítás fázisa.
Amint rájött, hogy megvan a következő áldozata,
átlépett a végrehajtásra.
Majd megfojtotta.
Minden esetben nagyon hasonló módon.
Egy sállal
vagy az idős hölgy egyik holmijával.
Lehetett az egy függönyrúd zsinórja.
Vagy egy köntös öve.
Vagy egy régi magnó kábele.
Aztán jött egy „szuvenír” fázis.
Elvitt valamit, ami az áldozatra emlékeztette.
IMA SZENT MIHÁLY ARKANGYALHOZ
És felháborodást keltett a társadalomban.
Remélem, megoldják.
Nem akarom, hogy mással is megtörténjen.
Nem intézkednek úgy, ahogy kellene.
A hatóságok nem tesznek semmit.
Évekkel ezelőtt senki sem foglalkozott az idősekkel.
És most meg akarnak védeni minket az ámokfutó gyilkosoktól.
A Főügyészség elismerte, hogy az idősek ellen elkövetett
gyilkosságok száma idén 12-ről 14-re emelkedett.
Amikor bekapcsoltad a tévét,
az első dolog, amit megláttál, az ez volt.
„Mataviejitas.”
MEGFOJTOTTÁK AZ IDŐS NŐT
Nem volt olyan hely,
ahol ne ez lett volna a téma.
MOST SANTA MARÍÁBAN GYILKOLTAK
SOROZATGYILKOS
EGY ÉVBEN 18 ÁLDOZAT
EGY EMBER MEGÖLT 20 NŐT
A családokban mindenkinek dolgozni és iskolába kell mennie.
Az idősek viszont
otthon maradnak, egyedül.
Így áldozatává válhatnak valakinek,
aki ezt próbálja kihasználni.
Óvintézkedéseket vezetnek be, még családokon belül is:
„Ne nyiss ajtót senkinek! Ne beszélj senkivel!”
Ha egy idős embert valaki mással látnak,
azonnal hívják az ügynökség segélyhívószámát!
Szólunk az embereknek, hogy legyenek óvatosak.
Elővigyázatosak.
Körültekintőek.
Hogy ne tévesszék meg őket, ahogy más időseket.
MARÍA DE LA LUZ GONZÁLEZ ANAYA 64 ÉVES
Kezdtek rájönni, hogy az összes áldozat
egyedül élő nő volt.
Azt mondták, az életük mélabús,
tele nosztalgiával.
Ebből épült fel a sorozatgyilkos profilja
és a megelőzési stratégia.
Szabadon járkál valaki,
aki időseket gyilkol,
így egyedül sétálni
az utcákon, ahogy ez a hölgy teszi, veszélyes dolog.
Milyen óvintézkedést tesz? Körbenéz?
Hátrafordulok.
Ha látom,
hogy valaki követ,
átmegyek oda, megfordulok, és óvatosan megnézem,
hogy még mindig követ-e.
Tudja, hogy néz ki ez az ember?
Nem, mert igazából mindenkitől félek.
Bernardo Bátiz főügyész
tett egy olyan nyilatkozatot,
amely meghatározta a nyomozás paramétereit.
Az idősekkel, gyerekekkel és nőkkel szemben tanúsított
szokások és viselkedési normák eltűnőben vannak,
és nő a gyilkosságok száma.
Bátiz azt mondta, mielőtt lejár a mandátuma, megtalálja
a „Mataviejitas” sorozatgyilkost,
mert a népesség egy olyan rétegét támadja,
amit korábban még bűnözők sem.
Sara García,
Mexikó aranykorának egyik legjelentősebb színésznője,
és aki idővel „Mexikó nagymamája” lett,
a The Three Garcías című filmjében
egy önzetlen nagymamát játszott, aki leszidja az unokáit,
az igazi macsó férfiakat, akik senkit sem tisztelnek, csak a nagymamájukat.
Bernardo Bátiz kijelentése olyan volt,
mint a The Three Garcías egyik jelenete.
Van egy általános tisztelet
az idősek, főleg az idős hölgyek iránt.
Mindenki „nagymamának” nevezi őket, még ha nem is a nagymamájuk.
Mondd el, miért
Mondd el, nagyi
Mondd el, miért
Miért vagy ilyen öreg ?
Mondd el, miért
Nem szeretsz többé
Az ágyon ugrálni
A mexikói kultúrában a nagymamák
képviselik az ideális nőt.
Egy önzetlen anyát, aki áldozatokat hoz a családjáért.
Ezért okozott akkora felháborodást,
hogy mexikói nagymamákat gyilkoltak.
Nem akartam bemenni a házba.
Úgy éreztük, bármelyik percben
valami szörnyűség történhet.
Kimerültünk idegileg.
Meg kellett kérnünk a rendőröket, hogy jöjjenek velünk,
hogy összegyűjtsünk minden egyes hajszálat és szemétdarabot.
Megtaláltam a poharat a nappaliban,
és beletettem egy táskába.
Kiderült, hogy rajta volt az ujjlenyomata annak, aki bántotta őt.
Ez nagyon fontos volt.
HÁTRAMARADT UJJLENYOMAT
NYOM A CUAUHTÉMOCI GYILKOSSÁGNÁL
BIZONYÍTÉK A GYILKOS ELLEN
Az áldozatról készült jelentés elvezetett
egy nőhöz, aki ujjlenyomatot hagyott egy poháron,
és akit sikerült beazonosítani.
Négy idős ember is azonosította őt,
akiket a támogatást jelentő kártya ígéretével vezetett félre.
A Főügyészség őrizetbe vette a nőt.
Araceli Vázquezt
a Főügyészség nyomozóegysége
kapcsolatba hozta számos betöréssel.
Az anyámnak volt egy fura szokása.
Sosem távolította el a címkét semmiről.
Emlékszem, hogy voltak olyan karórái,
amiken már besárgultak a címkék, olyan régiek voltak.
És az egyik, Aracelinél talált óra is ilyen volt.
Ez volt az egyetlen, amit láttam.
És a gyerekeim, akik ott voltak,
azt mondták: „Ez a nagymamámé volt.”
A módszerei miatt
a rendőrség azután nyomoz, hogy ez a nő
kapcsolatba hozható-e további legalább öt gyilkossággal,
amelyeket nemrégiben követtek el idős emberek ellen.
Az otthonában találtunk
egy fehér köpenyt, egy parókát,
időseknek kiállított nyugdíjas-igazolványokat,
és ezek megegyeznek az elkövető módszereivel.
Akkoriban a gyanúsítottakat nyilvánosság elé állították.
Egy sajtóteremben.
Azt kellett csinálniuk és mondaniuk,
amire a rendőrök kérték őket.
- Hadd csinálja ő! - Hadd csinálja ő!
Hadd csinálja ő!
Egy nő a tolvaj?
Kérdezhettünk tőlük.
Mi alapján választotta ki, hogy melyik házba megy be?
Nem volt különleges módszerem.
Csak sétálgattam.
Ha láttam egy idős embert sepregetni vagy kifelé nézelődni…
nem is tudom… ablaktakarítás közben, gondoltam, „Itt lakik valaki.”
Ha ott volt egy családtagjuk, gyerekük vagy valaki,
akkor továbbmentem.
Úgy értem, akkor nem törtem be a házba.
Több rablással vádolták,
de talán egy gyilkossági ügyben is azonosították.
Berendeltük az ügyhöz kötődő gyanúsítottakat
a szemtanúk elé egy tükörterembe.
ARACELI VÁZQUEZ HÁZÁBAN MEGTALÁLTÁK AZ ELLOPOTT TÁRGYAKAT
A TOLVAJ LEHET A GYILKOS
ÖT GYILKOSSÁGGAL GYANÚSÍTJÁK
ARACELI VÁZQUEZ 39 ÉVES
ÖSSZEJÁTSZHATOTT A FÉRJÉVEL
ELKAPTÁK A „MATAVIEJITAST”
SZÖVETKEZHETTEK A GYILKOSSÁGRA
Ma reggel megtalálták
María de los Ángeles Repper Hernández
holttestét a nyaka köré tekert ruhadarabbal.
Kilencvenkét éves volt.
Emlékszem, hogy pár hónappal azután, hogy Aracelit őrizetbe vették,
továbbra is idős hölgyeket gyilkoltak meg,
így felmerült a kérdés,
„Igaz ez?”
„Nem igaz?”
„És akkor ki követi el ezeket a bűncselekményeket?”
GUADALUPE GONZÁLEZ SÁNCHEZ 74 ÉVES
ESTELA CANTORAL TREJO 85 ÉVES
DELFINA GONZÁLEZ CASTILLO 92 ÉVES
MARÍA VIRGINIA XELEHUATZI TIZAPÁN 84 ÉVES
MARGARITÁ MARTELL VÁZQUEZ 72 ÉVES
MARÍA DE LOS ÁNGELES CORTÉS 84 ÉVES
Már több mint tíz idős hölgyet fojtottak meg
a szövetségi körzetben 2004-ben.
Mindegyikük egyedül élt és mindnek volt valamilyen jövedelme.
Elfogtak egy újabb gyanúsítottat, aki idős nőket ölhetett.
A neve Jorge Mario Tablas Silva,
és két bűncselekményt követhetett el.
Fehér köpenyt viselt, és parókát, vagy festett haja volt.
Nővérnek adta ki magát,
hogy kapcsolatba lépjen María Eugenia Guzmán Noguezzel,
egy 66 éves nővel, akinek nyugdíjas-igazolványt ígért.
A Fővárosi Főügyészség szerint
további nyolc gyilkosságot követhetett el.
A Főügyészség számos kutatást végzett,
és olyan tárgyakat találtak,
amelyek gyilkosságokhoz köthetők.
AZ ÖTÖDIKET IS Ő KÖVETHETTE EL
Egy szőke parókát,
egy sztetoszkópot és egy Bibliát,
a borítóján lévő sorok pedig arra utaltak,
hogy Isten engedélyt adott neki gyilkolni.
Elkaptunk egy újabb sorozatgyilkost,
és nem tudtuk, mennyien vannak még.
Jorge Mario Tablas hat éve követte el az első gyilkosságát
egy olyan személy ellen, akinél megszállt.
1998 májusában
a gyanúsítottat megvádolták María Amparo González Salceda megölésével,
ami szintén fojtogatás volt.
Sikerült bizonyítaniuk a gyilkosságot?
Nem, azt hiszem, nem.
És ahogy Araceli ügyénél,
itt sem volt bizonyíték arra,
hogy ő a keresett sorozatgyilkos.
Voltak másolók.
Akik tovább gyilkoltak.
Folytatnunk kellett a nyomozást.
Voltak másolók, és az ügyészségnek,
korábban a Főügyészségnek
eredményekre volt szüksége.
Ez volt a gond az esetekkel.
Korábban sok esetben a Főügyészség
őrizetbe vette a gyanúsítottakat, akik után nyomozott.
Így a Főügyészségnek lehetősége volt
enyhíteni a rá nehezedő nyomáson.
Politikai, társadalmi és médiaügyi nyomáson.
A fantomkép és a nyomok ellenére
tovább folynak az idősek elleni gyilkosságok Mexikóvárosban.
A Fővárosi Főügyészség nyomozók segítségét kérte,
akik arra a következtetésre jutottak,
hogy az esetek egyre gyakoribbak.
Az elsők egy év különbséggel történtek.
Ami később pár hónapra csökkent.
Ez most csak pár hét.
A mexikóvárosi politikai ellenzék
természetesen ezt felhasználva támadta a kormányt,
hogy nem végzik jól a munkájukat.
Sok panasz érkezett a főügyész, Mr. Bátiz ellen.
Számon kérték rajta, hogy mikor kapják el a tettest.
„Megölik a nagymamáinkat.”
Bernardo Bátiz Vázquez, fővárosi főügyész.
Ezennel hivatalosan kifejezzük őszinte aggodalmunkat
az idős nők ellen elkövetett erőszakhullám miatt.
Intézkedéseket szeretnénk látni a társadalom ezen szegmense érdekében,
amely a legkiszolgáltatottabbak közé tartozik.
A volt főügyész lemondását követelték.
A Nemzeti Akció Pártja helyi jogalkotói
akciótervet készítettek az ügy érdekében,
amely a Biztonságos Otthon nevet viseli,
és ahogy tudjuk, erről önnek tudomása van.
Pár jogalkotó a Nemzeti Akció Pártjától,
jó vagy rossz szándéktól vezérelve,
azt állítja, hogy a megoldást apró zárak és láncok jelentik.
Még én is kaptam tőlük egyet ingyen.
Ezt a zárat Bátiznak adjuk.
Nem kellett ajtót felfeszíteniük, hogy bejussanak az áldozatokhoz.
Kinyitották nekik.
Vagy az utcán elmondták a gyilkosoknak,
hogy juthatnak be a lakásba.
Amikor ezzel viccelődtem, az újságírók azt mondták,
„Állítólag az idős korára való tekintettel
maga is fog kapni zárat.”
A nejemmel élek. És idős vagyok, de még tudok egyet s mást.
Főügyész úr, de ez a fajta…
Dühösek lettek, de később megnyugodtak.
Valószínűleg azért lett ez akkora ügy,
mert 2005-ben
már több mint 30 gyilkosság volt köthető az ügyhöz.
1998 és 2005 között
legalább 49 esetet regisztráltak Mexikóvárosban.
Három gyilkosság történt 1998-ban.
Kettő 1999-ben.
Kettő 2001-ben. Kettő 2002-ben.
2003-ra ez a szám 12 lett.
2004-re 17.
A hétvégén pedig még kettőt regisztráltak.
A rendőrségi nyomozás nem tűnt elég aprólékosnak.
Tudunk róla, hogy a Főügyészségnél is voltak aggodalmak.
Ez befolyásolta az adminisztrációt.
Aláásta az emberek rendőrségbe és a bűnüldözés elleni harcba
vetett bizalmát azokban az időkben.
A NYUGDÍJINTÉZET KRIMINOLÓGUST BÉRELT FEL
A FŐÜGYÉSZSÉG TÖBB ERŐFORRÁST MOZGÓSÍT
Az egyik ok, amiért nagy jelentőségű ügy volt,
az a napi szintű politikai konfrontáció a kormányzó
és a volt elnök, Vicente Fox között.
Minden egyes nap vitatkoztak.
A sorozatgyilkos létezésének lehetősége
a kormányzó alkalmatlanságát tükrözhette,
aki indult az elnöki székért akkoriban.
Éljen Mexikó!
Éljen sokáig!
Véleményem szerint a „Mataviejitas” ügye
azért nőtt ekkorára, mert Mexikóvárosban történt az eset.
Mert bár México szövetségi államban is
megfigyelhető volt a nők elleni merényletek számának növekedése,
és sajnos Ciudad Juárezben is,
azon a szegény környéken,
azokat mégsem kezelték ugyanúgy, mert messze történtek.
A nők elleni bűnesetek megállíthatatlanok Ciudad Juárezben.
A Főügyészség statisztikái alapján
a Chihuahua azon részén elkövetett bűnesetek
több mint 10%-a nők elleni volt.
A több mint egy évtizede létrehozott nyomozási akták
még ma sincsenek lezárva.
Már régóta rengeteg a bűnözés Ciudad Juárezben.
Semmit nem oldanak meg. Nem hiszünk bennük.
Nem hiszünk a rendőrségben.
A „Mataviejitas” ügyben végzett nyomozásom során,
ami minimum tíz évig tartott,
észrevettem, hogy akkor,
amikor Mexikóvárosban idős nőket gyilkoltak meg,
több mint 300 fiatal nő meggyilkolását
rögzítették Ciudad Juárezben.
És legalább 4000 ember tűnt el México államban is.
A rendőrség és a média által tett nyilatkozatok
drasztikusan eltérnek.
Míg a „Mataviejitas”-ügy áldozatait
kiszolgáltatottnak tartják,
a nők ellen elkövetett gyilkosságok áldozatait elítélik öltözködésük,
és az alapján, hogy hova mennek, hol vannak.
A kormány sosem kezdeményezett olyan átfogó nyomozást
a nők elleni bűncselekmények felkutatására,
mint az idős hölgyek gyilkosának felderítésére.
Valójában a nők elleni gyilkosságok 92%-a
megoldatlan maradt.
Lolita tanárnő ajtaja nyitva volt
szinte egész délután, miután hazaért a munkából.
Majd este becsukta az ajtót és lefeküdt aludni.
A „Mataviejitas” leült a portással,
és azokról a szomszédokról beszélgettek,
akik egyedül éltek.
Szóval megtudta, hogy María Dolores tanárnő is egyedül élt,
ezért összebarátkozott vele.
És felment a lakására.
Így pontosan ismerte és tisztában volt minden tevékenységével.
És nem tartott sokáig.
Talán egy vagy két hónap telt el, mielőtt megölték a lakásában.
A telefonzsinórt a nyaka köré tekerték, és megfojtották.
FOTÓALBUM
A lakása azóta is ugyanúgy áll, mint ahogy itthagyta.
LECSAP A NAGYMAMAGYILKOS
Pár hónap múlva azt mondták, van egy gyanúsított.
Egy gyanús férfi.
Néhány esetben
a gyilkos magas, világos bőrű és zömök.
Valójában az áldozatok ellen elkövetett támadások alapján
az sem zárható ki, hogy nőnek öltözött férfiről van szó.
Tudjuk, hogy a gyanúsított nőnek öltözik,
de a vallomások alapján erős és nagy kezei vannak,
szóval férfi is lehet.
Tudtuk, hogy egy nőnek öltözött férfi lehet,
vagy egy erős nő, férfias vonásokkal.
A szemtanúktól kapott információk alapján
úgy gondoljuk,
hogy ez hasonlít leginkább a feltételezett sorozatgyilkosra.
Ami miatt kevésbé valószínű, hogy nő volt,
az az erő, amivel az áldozatokat megfojtotta.
Az volt a legszilárdabb elmélet,
hogy egy nőnek öltözött férfiről van szó.
És lehet, hogy homoszexuális.
Semmit sem zárhattunk ki.
Mindennek utánajártunk.
Arra a helyre tartottunk, ahol gyülekezni szoktunk.
Különösnek találtam a járőrkocsikat, de nem tulajdonítottam nekik jelentőséget.
Odaértem a helyszínre a többi nővel együtt,
és beszélgetni kezdtünk.
„Sok járőrkocsi van ott.”
A híres rohamrendőrök autói.
Nem gondoltuk, hogy szexuális munka
elleni művelet volt, ahogy manapság nevezik.
Korábban „kurválkodásnak” hívtuk.
Odajöttek arra a helyre, ahol gyülekeztünk.
Balról és jobbról is érkeztek.
És letartóztatták az embereket.
Azok, akik ellenálltak, vagy azt mondták, „Miért?” vagy „Mi történik?”…
Elnézést a kifejezésért, de kurvára elvittek minket.
A járműben könnygázt használtak.
„Ne nézz rám! Ezt megszívtad!”
És elraboltak minket,
és abban a pillanatban még nem tudtuk a művelet okát.
Emlékszem, hogy otthon voltam,
és a kollégám, Alma Delia felhívott.
Azt mondta, „Képzeld!
Rendőri akció van, és mindenkit elvisznek.
Megverik őket. És könnygázzal lefújják.”
Nem tudtuk, mi történik velünk.
Mindkét kezünkről ujjlenyomatot vettek.
Minden jogunkat megsértették. Megtapostak minket meg hasonlók.
Ezt a köznyelvben razziának hívják.
Sosem rendeltem el razziát vagy hajtóvadászatot.
Ha a bűnmegelőző vagy igazságügyi rendészet
magától tett valamit,
ami gyakran előfordult…
Az utcán gyakran kerültek összetűzésbe,
amit én csak az irodámból figyeltem.
A Főügyészségnek az az abszurd elképzelése vagy feltételezése,
hogy a „Mataviejitas” transzvesztita…
nos, nyilván, ki más, ha nem a prostik?
„Ez hasonlít rá. Ez még jobban.
Nem, ez szinte teljesen olyan, mint a fantomkép.”
Azt mondták rólam, hogy én vagyok a „Mataviejitas”.
Szerintem csak a testalkatom miatt.
A kinézetem miatt, mert zömök vagyok,
és nem olyan, mint egy Barbie baba.
Miért gondolták úgy egy ponton, hogy egy transzvesztitáról lehet szó?
Az ereje miatt.
Azt hiszem, úgy 80 és 120 közötti embert tartóztattak le.
Bekerültünk a nyilvántartásba.
Ez nem igaz.
Nem kerültek nyilvántartásba.
Csak az ujjlenyomataikat akartuk megnézni.
Nem egyeztek, ezért elengedtük őket. Semmi más nem történt.
A HOMOSZEXUÁLISOK KÖVETELIK, HOGY NE TARTSÁK ŐKET BŰNÖZŐNEK
TRANSZVESZTITÁK A „MATAVIEJITAS” ELLEN
Bocsánatot kértünk.
De muszáj volt utánajárnunk.
Egy nagyon komoly, súlyos ügyön dolgoztunk.
Egy olyan ügyön,
amely a társadalom legkiszolgáltatottabb rétegét érintette.
Úgy próbálták megoldani az ügyet, hogy nem volt meg minden bizonyíték.
Nagy volt a zűrzavar.
Nagyjából 47, 48 tetthelyre
emlékszem.
Találtak részleges ujjlenyomatokat.
De egyik sem segített az azonosításban.
A bűnözők ritkán hagynak maguk után teljes ujjlenyomatot.
Az egyik esetben találtunk teljes ujjlenyomatot.
Mentősnek adta ki magát.
Felajánlotta a szolgálatait.
Röntgenfelvételeket készített.
Az áldozatnak is volt pár.
A gyilkos elkérte őket.
Elvette őket, megnézte.
Megjelent az áldozat családtagja, és a gyilkos elmenekült.
A felvételen ott volt az ujjlenyomat.
Már csak egy nevet kellett kötnünk hozzá.
Hatalmas ujjlenyomat-adatbázisunk volt.
Összehasonlítottuk a „Mataviejitas” által a helyszínen hátrahagyott ujjlenyomatot,
de nem egyezett.
Minden lehetséges adatbázishoz hozzáfértünk.
A többi ügyészséghez tartozó
adatbázisokhoz is.
A nyomozás során minden esetet
alaposan kivizsgáltak,
de nem tudták, ki az.
Ez egyfajta megszállottság volt,
mert már tudtam, hogy néz ki ez a személy.
És elkezdesz keresgélni, igaz?
Ki hasonlít a gyilkosra? Ő itt. Neki más a magassága.
A szobám fala tele volt a fantomképekkel.
A térképekkel.
Azt mondták, „Mindenképp el kell kapnunk.”
Javasoltam az igazságügyi szakértőnek,
hogy csináljunk egy 3D-s mellszobrot.
De azt válaszolta, hogy „Nem,
ilyet csak csontmaradványoknál teszünk.”
Ezért úgy döntöttem, megcsinálom én.
Mivel addigra az összes fantomkép megvolt,
nagyjából 120 vagy 125 darab,
elkezdtem kialakítani egy átlagos képet az ugyanolyan szemekből,
az ugyanolyan típusú orrokból és szájakból,
és így létrejött egy kép.
És ez elég volt a 3D-s mellszoborhoz.
Hungarocell alappal dolgoztam,
illetve egyszerű gyurmával.
A szeme üvegből volt.
Műszempillákat használtam.
És mivel gyurmából készült,
a hőtől megolvad.
Ezért az otthoni hűtőben tartottam.
A lányaim azt mondták, „Anya, vedd ki innen!
Ha kinyitjuk a hűtőt, mindig ezt a fejet látjuk.”
És az emberek elkezdték felismerni.
Mert amikor készítettem,
kapcsolatban voltam a szemtanúkkal.
Megkérdeztem, mit gondolnak.
„Így nézett ki? Milyen szögből látta őt?”
Kisebb módosításokat végeztem,
amíg meg nem kaptam a mostani mellszobrot.
Neme: nő.
Kora: 45 éves.
Magassága: 170 centiméter.
Testalkata: zömök. Szája: közepes méretű. Ajkai: vékonyak.
A nagymamám elesett a lakásában.
Utána nem tudott kimenni ügyeket intézni.
Kértem, hogy költözzön hozzám. Nemet mondott. Ez az otthona.
Megkérdeztem: „Itt akarsz maradni?”
Igent mondott. Mire én: „Oké.
Akkor készüljünk fel, hogy maradunk!”
Nagyon szerettünk
múzeumokba, az operába, a Bellas Artesbe járni.
Még bárokba is elvittem.
Egyszerűen…
Egyszerűen odavoltam érte.
Még aludt, mikor korán reggel elindultam dolgozni.
Mindig felhívtam 15:00 és 16:00 között.
Nem vette fel.
Dél körül volt.
Déltől 13:00-ig ebédeltem.
Anyám és apám mindig becsukták az ablakot, amikor leültek enni.
Azt mondtam, „Becsukom én.”
Aztán megfordultam,
és láttam, hogy valaki Margarita szekrényét kutatja át.
Rám nézett.
Bámultuk egymást.
A tekintete szúrós, hideg, nyugtalanító volt.
A nagy sietségben otthon hagytam a kulcsomat. Ezért csöngettem.
Nem nyitott ajtót, bent sötét volt. Kezdett esteledni.
Becsöngettem a szomszédba.
Mondtam, hogy a nagyi nem nyit ajtót, és nincs kulcsom.
Visszakiabáltak, hogy „Miss Margarita!”
Én pedig azt, hogy „Mane,” de nem feleltek.
Aztán Ale azt mondta, „Valami baj van.”
Ezért törték be az üveget.
A hálószoba úgy nézett ki, mintha átkutatták volna.
Aztán valaki felhívott…
Nem emlékszem, melyikük, de azt mondta, „Itt van.”
Két bizonyítékot találtak.
Az egyik az ékszeresdoboz.
Ujjlenyomatok voltak rajta.
A másik pedig… a nagyinak megvoltak a maga furcsaságai.
És ha párnákat tett a nappaliba,
azoknak tökéletesen kellett állniuk.
És láttam, hogy a párnákat elmozdították.
Megfordították az egyiket, és foltos volt.
A törvényszéki vizsgálat szerint
a nagymamám vére volt.
Megfojtották.
Az utcán káosz volt a tudósítók miatt.
A szomszédok kérdezgették, hogy mi történt.
Azt feleltem, hogy semmit nem tudok.
Azt mondták, pakoljak össze. Csak a pizsamámat tettem el.
Nem tudtam, hogy lezárják a lakást.
Ékszereket loptak el.
Pénzt is, a nagyi nyugdíját.
A tettes jól tudta, hol keresse.
A ruhák között is voltak elrejtve ékszeresdobozok.
Utána bementünk a rendőrségre,
és ott mondták el.
Akkor tudtam meg,
hogy a nagymamám is…
az ő áldozata lehet.
Egy ekkora városban
nem könnyű megtalálni a tűt a szénakazalban.
De volt egy kulcsfontosságú bizonyíték, ami segített összerakni a mintázatot,
amilyet az ehhez hasonló eseteknél keresünk.
Összeállítottam egy földrajzi profilt, egy térképen megjelöltem
a gyilkosságok helyeit.
Minden évet más színnel jelöltem.
A sorozatgyilkosok sosem a lakásukhoz
vagy a munkahelyükhöz közel gyilkolnak.
Kirajzolódott, hogy metrómegállók voltak
a tetthelyek környékén.
A következő megálló a Tlatelolco állomás.
Kiment vagy átszállt egy másik vonatra.
És új áldozatot keresett.
Néha a gyilkos senkit nem talált,
ezért a következő nap máshová ment.
Matracok, hűtők.
Vagy bármilyen vasáru, amit eladnának.
Amíg próbáltuk kitalálni, hol élhet vagy dolgozhat,
rájöttünk, hogy a gyilkosságok mindig parkok mellett történtek.
Észrevettük, hogy ez egyezik a kiválasztási fázissal.
És megvan a módszer.
Úgy közelít az áldozathoz, hogy el akarja nyerni a bizalmát.
Egy park vagy kert közelében,
mert az esetek 99%-ában
a gyilkosság park vagy kert mellett történik.
A Közbiztonsági Hivatalnál,
és egyéb biztonsággal foglalkozó szervnél is,
a magas pozíciójú emberek
általában kapnak egy becenevet.
Engem „Tigrisnek” hívtak.
Felhívott Mr. Renato Sales Heredia, helyettes államügyész,
és azt mondta, „Tigris, várlak az irodámban.”
Hozzátette, „Megmutatjuk, milyen intézkedésekkel akarjuk
megállítani a gyilkost.”
Elém tettek egy Mexikóváros-térképet,
amelyen helyek voltak bejelölve.
Azt mondták, „Ezek a bűncselekmények helyeit jelölik.”
Elindítottuk a „Parkok és kertek” elnevezésű műveletet.
A bűnöző parkokba megy
idős emberekre vadászni,
és felajánlja nekik, hogy hazakíséri őket,
ahol végez velük.”
Szóval mondtam neki: „Gyere át ide!
Mit látsz?”
Odament és megnézte. És csak bámulta.
Mire én: „Igen, a térképből kiderül valami.”
Renato azt mondta, nem érti.
Mondtam neki: „Mekkora a távolság a park és a ház között, ahol történt?
Hat háztömb.
Hat háztömb gyalog.”
„Ez nem az lesz.
Utánajártál egyáltalán,
hogy vannak-e ezekben a parkokban
időseknek szóló programok?”
„Nem, nincsenek.”
Mire én: „Akkor ezt az elméletet kizárhatjuk.”
Megkérdeztem, van-e olyan térképük, amin látszódnak az utcák is.
Hoztak egyet. Mire én: „Nézzétek!
A bűncselekmények helyszínei
két főút között találhatóak,
így lehetősége van a gyors menekülésre.
Ezért változtatnunk kell a stratégián.”
Megkérdezték, segítenék-e. Azt válaszoltam: „Persze.”
2005. szeptember 28-a volt.
Kopogtak az ajtón, és Ms. Lupita volt az.
De észrevettem, hogy egy nő is vele van.
Zömök testalkatú.
Nem igazán kövér, de zömök. Széles volt a háta.
Emlékszem, hogy piros esőkabát volt rajta.
Egy piros esőkabát.
Vörös haja volt és olajbarna bőre.
És amikor kinéztem, elfordult tőlem, és felhajtotta a gallérját.
Mintha el akart volna bújni.
Nem figyeltünk oda annyira ezekre.
Majd Ms. Lupita felment vele.
És ennyi volt.
Nem volt dulakodás, nem volt zaj, semmi.
Miss Lupita a hátán feküdt.
A szoknyája fel volt húzva.
Megfojtották, és a harisnyája még a nyaka körül volt.
Értik? A nyaka köré tekerték.
2005. SZEPTEMBER 28.
PÁNIK ALAKULT KI
MRS. GUADALUPE OLIVEIRÁT MEGFOJTOTTÁK
MRS. LUPITA BÚCSÚZTATÁSA
Azonnal felhívtam az összes rendőrt.
Rögtön odaértek, mint mindig.
A rendőrökkel rendőrként kell viselkedni.
Szóval azt mondtam: „Most jövök az ügyészségtől,
ahol azt mondták,
hogy maguk csak arra jók, hogy részegeket vigyenek ki a bárokból.
Folyton azt ismételgették, hogy maguk inkompetensek,
semmirekellők, haszontalanok.”
Aznap a BC3-2050 volt a járőrkocsim.
A Moctezuma városrész első körzete tartozott hozzám.
Körzetekre osztottak minket.
Majd az egyik tiszt azt mondta: „Rohadékok.”
Mire én: „Rólatok rosszabbat hallottam.
Hogy az Américának szurkoltok.
Áruljátok el, igaz az, amit az ügyészségen mondtak?”
„Nem, uram.”
„Kié ez a város?” „A miénk.”
„Ki védi a várost?” „Mi.”
„Ki fogja őt megállítani?” „Mi!”
Mire én: „Akkor hajrá!”
Hajnali 5:00-kor kezdtem járni a környéket.
Az összes rendőr azt az utasítást kapta, hogy meg kell találniuk a gyilkost.
Majd elővettem a fantomképeket.
A beszédem után azt mondtam:
„Ezeket osszátok szét az összes egységnek!”
És végig velünk volt,
mintha az egyenruhánk része lett volna.
„Járjatok nyitott szemmel!
Jelentsetek minden gyanús dolgot!”
Briones parancsnok. Remek fickó.
Azt mondtam:
„Ez a fickó irányítja a területet.
Nézd a térképet!
Majd növeld meg a járőrszolgálatot, de most csináld másképp!”
És emlékszem, azt mondta: „Igen, cikcakkban.”
Mire én: „Mindegy, hogy csináljátok, de legyen más!”
A Szerpentin-hadműveletben a járőrkocsikkal
utazósebességgel közlekedtek, bekapcsolt szirénával.
Kiszámíthatatlanok voltunk.
A környék összes utcáját bejárták,
északról délre és délről északra.
A fantomképek lassan az egész városban megjelentek.
A médiában fokozódott a kampány.
A sarkában voltunk.
Amikor Jassóban éltem, a legtöbb időt Ana María de los Reyes házában töltöttem.
A közös terünk általában a konyha volt.
Kávéztunk vagy cigarettáztunk.
Volt egy dal: „Amíg várok, cigizek”.
Volt egy kanapéja, ahol tévézett, és azt mondta, „Ülj ide!
Tégy úgy, mintha cigarettáznál, és énekeld a dalt!”
Mindig kis jegyzeteken keresztül kommunikáltunk.
Ha nem beszéltünk meg valamit,
hagyott egy cetlit az ajtómon.
„Joel, elmentem vásárolni.
Hagytam ennivalót a tűzhelyen, és van eper meg limonádé.”
Jó volt látni őket. Mindig fogták egymás kezét.
Piacra mentek, majd visszajöttek.
Joel úgy fütyült neki, mint Pedro Infante.
Ő pedig válaszolt…
Olyanok voltunk, mint két életvidám gyerek.
Gyakran járt ide,
mert szeretett elszívni velem egy cigarettát.
Kávéztunk, gyümölcslevet ittunk.
Aztán megkérdezte, „Hozzak sajtot meg babot? Együnk egy tacót!”
Szóval tacóztunk.
Gyönyörű ember volt.
A bűncselekmények kronológiája alapján mikor várható…
Szerette nézni a hírműsorokat.
És emlékszem, hogy egyszer erről beszélt.
Tehát a szövetségi körzetben a gyilkosságok száma…
Emlékszem, hogy azt mondtam:
„Jaj, ezek csak történetek.”
Több mint 100 rendőr keresi a sorozatgyilkost,
akinek nyilvánosságra hozták a fantomképét.
A sorozatgyilkosok szakértőjeként Ontiveros úgy véli,
hogy már hét éve gyilkol a fővárosban.
2006. JANUÁR 25.
Aznap felébredtem, elkészültem,
megláttam Anát,
aki így integetett…
Dolgozni mentem, műszakba álltam.
Sajnos Joel aznap később jött.
Több áru érkezett a munkahelyére, emiatt késett.
Amikor elindultam a metrótól,
és bekanyarodtam a Jasso utcába,
láttam, hogy balra áll egy járőrkocsi.
Elkapott…
egy fura érzés.
Hazaértem, és láttam, hogy nyitva vannak az ablakok…
illetve a bejárati ajtó is.
Furának tűnt.
És fütyültem.
De nem érkezett válasz.
Nagyon furcsának tartottam, ezért körbenéztem.
Az összes fiók nyitva volt.
A ruhák szétszórva.
Balra fordultam…
és megláttam Anát a földön fekve.
Azt gondoltam…
ez nem lehet igaz.
KONYHA – NAPPALI
Majd hirtelen valami zajt hallottam.
És megláttam…
azt a nőt.
Ez alatt a rövid idő alatt…
egymás szemébe néztünk.
Sosem beszéltem vele.
Majd megfordult.
És nyugodtan távozott a nappalin keresztül.
Emlékszem, hogy lassan sétáltam, követni kezdtem.
Kimentem,
és abban a pillanatban
ösztönösen üvöltöttem egyet.
„Állítsák meg azt a nőt!
Állítsák meg!”
Aztán eszembe jutott Celina.
És kiabálni kezdtem: „Celina!
Celina, segíts!”
Bejött, és erősen belökte az ajtót.
„Segíts! Az a nő bántotta Anit!”
Akkor épp a Zaragoza utcában jártunk.
Bekanyarodtunk a José Jasso utcába.
Egy férfi futott felénk.
„Segítsen, biztos úr!”
Észrevettem, hogy az illető megfordult, és gyorsabban futott.
Felgyorsítottam, és azt mondtam a társamnak, „Figyelj!
Menj a másik oldalra! Ha eléri a metrót, elveszítjük.”
Amikor elért a metrómegállóhoz, megragadtam a karját, és rám nézett.
Megkérdezte, miért.
„Jöjjön! Lássuk, mit tett!”
Megpróbált megütni.
Láttam, hogy meg akarja ütni a társamat.
Kiszálltam a kocsiból, és odamentem.
A fiatalember odajött,
és megkérdezte: „Mit tett a szomszédommal?”
Kirohant a házból.
A hölgy futva elindult az utcán.
A társammal megragadtuk a karjainál,
és beültettük a kocsiba.
ELFOGTÁK A „MATAVIEJITAST”
Elkapták a „Mataviejitast” hét évvel a gyilkosságok kezdete után.
Elfogták Mexikó legkeresettebb sorozatgyilkosát.
Ma tartóztatták le Venustiano Carranzában.
…a városi rendőrség tisztjei,
miután megölt egy 82 éves nőt.
Egy szemtanú beszámolójának köszönhetően
a rendőrségnek sikerült elfognia.
Elfogták a „Mataviejitast”. Lássuk, mi történt!
Egy szomszéd felfigyelt valamire. Kihívta a rendőrséget.
Szerencsére volt egy járőrkocsi a közelben, a BCA3-1050-as egység.
Most őrizetben van.
ELKAPTÁK!
Magabiztosan állíthatjuk,
hogy ez a nő követett el
több gyilkosságot idős nők ellen.
Két bevásárlótáska volt nála,
műanyag fogantyúval.
Szavazói személyi igazolványok is,
valamint nyugdíjas-igazolványok.
Több pankrátori névjegykártyát is találtak nála,
illetve edzőterembérlésre vonatkozó nyugtát is.
Volt néhány sampon a táskájában.
Testápolók.
Egy hajlakk,
egy mobiltelefon,
egy vérnyomásmérő.
Pár régi pénzérme,
fülbevaló, nyaklánc.
Egy kártya Szent Lázárról
és egy a Santa Muertéről.
Volt nála egy olyan kulcstartó is,
amelyen az állt: „A csendes asszony!”
„Profi pankrátor, női pankrátor-világbajnok.”
És hogy „Boldog karácsonyt és boldog új évet.”
Meglepődtem.
Látva, hogy milyen nyugodt.
Az arcán semmi rosszindulat.
A kocsiban elővett egy szendvicset, és enni kezdett.
A kezében volt egy Santa Muerte-kép.
És elkezdett enni.
Megérkeztem.
Egy nagyon feltűnősködő embert láttam,
túl sok sminkkel.
Köszöntem neki. Leültem. Megfordult és rám nézett.
Azt kérdeztem, „Mivel foglalkozik?”
Azt mondta, „Sok mindennel.”
Azt feleltem, „Maga egy fontos asszony lehet.
Impozáns a megjelenése.” A karjaira néztem.
A kezeire.
Mert amikor Renatóval beszéltem,
elmondta, hogy a helyszínelők szerint
a gyilkosságok körülményei és a beszámolók alapján
valószínűleg egy férfi birkózó a tettes.
A fojtófogásból ítélve.
A szorítófogás miatt.
Igen, a szorítófogás.
Aki ért hozzá, az a karjával csinálja.
Ő tárgyat használt.
Erre gondoltam, mikor beszéltünk,
és láttam a karjait és a hatalmas kezeit.
Megkérdeztem, milyen sportot szeret.
Azt felelte, találjam ki. Megböktem könyékkel.
Azt mondta, „A pankrációt szeretem.”
Erre én: „Basszus.”
„Remek. Nagyszerű. Én is szeretem.”
Azt mondtam, „Mindjárt jövök. Megnézem, hogy halad a papírmunka.”
„Rendben, köszönöm.”
Kimentem. Ott volt Briones. A rendőrök, akik elfogták.
Azt mondtam Brionesnak, „Ő az.”
Miért ölte meg?
- Miért? - Nem árulom el.
Hölgyem, hogy hívják?
- Ismerte? - Nem, uram.
- Ez az első gyilkossága? - Hogy hívják?
Juana Barraza Samperio.
- Az első, asszonyom? - Igen, asszonyom.
- Ellopott valamit a lakásból? - Nem.
Most csinált ilyet először?
Az első bűncselekmény 1998-ban történt.
Majdnem nyolc év alatt 48 idős hölgy halt meg.
A Főügyészség szerint a nő ujjlenyomatai
egyeznek legalább tíz gyilkossági helyszínen talált ujjlenyomatokkal,
amelyekhez köze volt.
Mindig is férfit kerestünk.
Az egész rendőrséget meglepte,
hogy a sorozatgyilkos egy nő.
Később megkértem az egyik kolléganőmet,
hogy ellenőrizze, tényleg nő-e, és az volt.
Nagyon meglepődtem.
Negyven áldozat. Egy nő az elkövető.
Nem volt könnyű elképzelni,
mert ilyen nem gyakran történik.
Emellett olyan erőszak jellemezte,
ami gyakrabban fordul elő férfiaknál, mint nőknél.
Erős karok, egy férfi.
Szorítófogás, egy férfi.
A sorozatgyilkosra jellemző sztereotípia
mindig egy férfi, nem pedig egy nő.
Ha kimondjuk, hogy „női gyilkos”, teljesen más lesz a vonzereje.
„Egy női gyilkos. Nézd! Hűha!”
Teljesen máshogy állnak hozzá.
Juana Barraza Samperiónak hívják,
és beismerte, hogy dühből gyilkolt.
A főügyész feltárta a nő problémás múltját,
és elárulta, hogy feltehetően amiatt vált sorozatgyilkossá.
Megkérdezték tőle,
hogy mi volt az indítéka a gyilkosságoknál,
és azt mondta, a düh.
Mikor kezdte elkövetni a gyilkosságokat?
- Tessék? - A gyilkosságokat.
- Nem, ez volt első alkalom. - Az első?
Több gyilkosságot nem követett el? Ma miért ölt?
Kiborultam.
Miért? Mi történt? Árulja el!
- Veszekedni kezdtünk a hölggyel. - Miért?
- A pénz miatt. - Milyen pénz miatt?
- A fizetésem. - Én nem voltam ott.
Mondjon el mindent részletesen! Miért vitatkoztak?
Megérkeztem a házához, ő bement, kinyitotta az ajtót.
Épp a piacról jött vissza.
Megkérdeztem, szeretné-e, hogy kitakarítsam a lakását.
Azt mondta, most nem. Majd kértem tőle egy kis vizet.
Adott is, és beljebb hívott.
Körbenéztem, de nem loptam el semmit.
De mi történt? Mi dühítette fel annyira, hogy bántani akarta őt?
Megkérdeztem, mennyit fizetne a paplanokért.
Amikor elárulta, azt mondtam, „Az nagyon kevés, asszonyom.”
Mire ő: „Kétszer ennyit is elkérnének érte.” Ez feldühített.
Felkaptam egy befőttesgumit.
Az asztalán volt.
Fogtam és megfojtottam vele.
Minden gyilkosságnál otthagyta az ujjlenyomatait.
Ezt nem mi találjuk ki, és nem is próbáljuk becsapni.
Nem kell rosszul bánnunk önnel. Ez egy egyértelmű ügy.
- Itt van. Elkaptuk. - Igen.
Nem tagadom.
Mindet bevallotta, majd egyiket se.
Majd csak egyet, végül csak az utolsót.
- Rosszul bántak önnel gyerekként? - Igen.
- Ki? - Az anyám.
Rosszul bánt önnel? Meséljen róla!
Mondja el!
Anyám rosszul bánt velem. Gyakran megütött.
Mindig leszidott. Majd odaadott egy idősebb férfinak.
- Odaadta? Nyugodtan elmondhatja. - Igen, egy nagyon öreg férfinak.
- És bántott engem. - Bántotta?
- Igen, ezért utáltam az idős hölgyeket. - Utálta őket.
- Folytassa! - Tudom, ez nem kifogás.
Nem érdemlem meg Isten vagy bárki bocsánatát.
Én tettem.
Azok alapján, amiket elárult,
amikor tinédzser volt, a tinédzserévei elején
az anyja elcserélte őt egy karton sörre.
Odaadta őt egy férfinak, egy idős férfinak
egy karton sörért cserébe.
Ekkor kezdődött a dráma az életében.
Kétségtelenül ez volt az egyik pszichológiai oka
a deviáns viselkedésének, a személyes konfliktusának.
Valószínűleg az első női sorozatgyilkosunk, nem igaz?
Egy mexikói.
Tudni szeretnénk, mi zajlik
az ilyen bűnözők fejében.
Amikor az ügyész várójában volt,
dr. Apodaca megkérte, mutassa meg, hogy fojtotta meg az áldozatait.
Úgy döntöttem, leveszem a nyakkendőmet, és odaadom neki.
És magyarázni kezdte.
Dr. Apodacán mutatta be, és elkezdte fojtogatni őt.
Egy ponton izgalomba jött, és erősebben megszorította.
Mondtam egy másik munkatársamnak, Miguelnek:
„Miguel, van pár harisnya az irodában.”
Valahogy így.
Amikor… Kicsit lejjebb tud menni? Valahogy így csináltam.
Meghúztam, és itt megtámasztottam, hogy ne egyenesedjen ki.
És itt is.
Itt szorosabban meghúztam,
és amikor már nem kapsz levegőt, összeesel és elengedem.
De sosem vettem le…
És ha az áldozat nem ereszkedett le, mit csinált vele?
Lejjebb nyomtam, így.
De nem értem hozzá a kezemmel.
- Csak az alkarjával. - Igen.
Majd kötött még egy csomót?
Igen, amikor ezt csinálom…
mármint, mivel nem veszem le. Ezt csinálom.
Igen. Csak így hagyja.
Nézzék! Ez senkinek nincs meg.
Ez az egyik csomó.
Ez az a csomó, amit Miguelen mutatott be.
De a legfontosabb… mindjárt megmutatom,
hogy autogramot hagy.
Ez Juana… aláírása.
Mondtam neki, „Írja le az aláírását!”
Örömmel megtette.
Nos, ez a második, mert a másik oldalon
ott van az első aláírás ugyanazon a harisnyán.
Ez felbecsülhetetlen érték,
főleg a csomó és az aláírás miatt.
A fővárosi rendőrség találkozik azzal, aki jelentette
a sorozatgyilkost, hogy megjutalmazhassák.
A letartóztatást végző rendőrök
100 000 peso jutalomban részesülnek.
Azt mondták, tartanak egy ünnepséget,
ahol díjat fogok kapni.
Hősnek tartották, ahogy a bűnmegelőző rendőröket is.
Átadjuk ezt a díjat és gratulálunk.
Sok sikert!
Ti fizettek!
- Féltek? - Nem, mert ez a munkánk.
Hogy változott meg az életük a gyilkos elkapása után?
Leginkább csak személyes elégedettséget jelent.
- Mit mondtak otthon? - „Gratulálok.”
- Vannak gyerekei? - Igen, egy.
- Hány éves? - Hat.
- Hat. Még kicsi. - Igen.
- A felesége? - Ő is gratulált.
A testvéreim, az édesanyám, még a szomszédaim is.
Amikor interjúkat adtunk,
az emberek fotózkodni akartak velünk.
Egy nagymama egyszer azt mondta nekem,
hogy gyújtott értem egy gyertyát.
Ezt a medált a Kongresszustól kaptam.
Elnyertük a rendőri elismerésért járó díjat is.
Pénzbeli jutalomként
kaptunk 100 000 pesót és egy lakást.
Ezt…
Majd egyszer csak azt mondták:
„Rengeteget segített. Maga egy hős.”
De én nem így látom.
Én meg akartam volna…
menteni őt.
Minden, ami a gyilkosságokról szól! Nagymamákat ölt.
Az újságban!
A szomszédai szerint Juana Barraza normális nő volt.
Két gyerekével élt együtt.
Két hónapja levágatta a haját
az otthonához közeli szalonban.
Levágtam, de nem akartam befesteni, mert töredezett.
Furcsa volt, hogy minden héten új külsőt akart.
És volt egy hátsérülése, mert nem tudott rendesen menni.
Annak ellenére, hogy letartóztatták, a szomszédok félnek.
Bizonyos értelemben félek, hiszen gondoljanak csak bele!
Itt lakott az elmúlt hat hónapban.
A szomszédok elmondása szerint magányos volt,
és nem beszélgetett a többi lakóval.
Az egész lakást pirosra festették.
Teljes rendetlenség,
és a hálószobák tele voltak tárgyakkal.
Nem lehetett közlekedni
a sok táska, cipő és ruha miatt, amik szanaszét hevertek.
A bejárattól jobbra
volt egy Santa Muertének szentelt oltár.
Volt egy bekeretezett fotó a nappaliban.
Mekkora lehetett?
Úgy 80 centiméteres, szóval inkább egy poszter.
Ő volt rajta, és így tartotta a kezeit,
mint egy pankrátor.
„MATAVIEJITAS”: ELKAPTÁK
A mai fő sztori a „Mataviejitasról” szól.
Mint kiderült, a rejtélyes gyilkos egy női pankrátor.
„Csendes asszonynak” hívta magát.
Egy ideig profi pankrátor volt.
„A csendes asszonynak” hívták.
„A csendes asszony.”
„A csendes asszony.” Ez volt a beceneve.
Nos, többet akartunk megtudni a dologról,
ezért úgy döntöttünk, elmegyünk a San Juan Arénába.
Hölgyeim és uraim, ma este pankráció!
Remek harcosok állnak sorba. Heelek kontra Face-ek!
Már csak egy kérdésem lenne. Készen álltok?
„A csendes asszony!”
A CSENDES ASSZONY
Barátok voltunk, amikor bulira esett sor.
Folyton együtt buliztunk.
„Azzal a pasival randizol? Akkor én ezzel.”
Mi…
Vadak voltunk.
Mindig kérdezte: „Mire van szükséged? Átmegyek.”
Igen, megbíztam benne,
mert a személyes problémáimról is beszélhettem neki.
Például a lányomról.
Csendes asszony!
De sosem tűnt dühösnek.
Nyoma sem volt nála az agressziónak.
Nagyon kedves volt.
Csináld!
Azt viszont furcsának találtam,
hogy drága ebédekre hívott meg minket.
Igen, mindig elég sok pénz volt nála.
Furcsálltam, hogy sokszor festette át a haját.
Mondtam is neki, „Ki fog hullani.”
Havonta más színű volt.
Szőkére, vörösre,
barnára festette.
És gyakran költözött máshová.
Múlt pénteken
megjelent egy hír a déli híradóban,
ami bizonyítja, hogy az élet tartogat még meglepetéseket.
Így igaz. Az a nő, aki aznap ringbe szállt,
a „Mataviejitas”.
Nagy bátorságra vall,
hogy a rendőrség által körözött nő,
akinek a fantomképével tele van az egész ország,
meg mer jelenni a tévében.
Legalább tíz idős hölgy
állítólagos gyilkosa hidegvérrel
mondta a kameráink előtt január 17-én, kedden,
hogy ő egy szívós ember.
Sosem…
Sosem gyanítottam, hogy ő…
Hogy ő az.
Édesanyámmal tévéztünk, és mikor meglátta…
Ránéztem,
erre azt mondta, „Drágám, az a barátod.
Látod? És elhoztad ide is.”
Hiányzott, miután elfogták.
A családomtól azt kaptam, „Ne mondd, hogy a barátod! Nem szégyelled?”
„Miért szégyellném?”
A CSENDES ASSZONY
„A csendes asszony.”
Ez egy face név.
Nem egy heel név.
De elég kemény volt.
Lehet, hogy azért lett ez a beceneve,
mert titkot rejtegetett.
Mikor egy hátsérülés miatt abbahagyta a pankrációt…
Akkoriban 100 kilós súlyokat emelt.
Mikor otthagyta, elkezdett gyilkolni.
Úgy gondolom, hogy a pankrációban vezette le
a sanyarú gyerekkora miatt felgyülemlett feszültséget.
Sokat álmodozott arról, hogy pankrátor lesz.
De sosem lett az.
Sosem lépett ringbe.
Több pankrátort is megkérdeztem, hogy küzdött-e ellene.
Azt mondták, soha.
Szeretett ebben a közegben lenni.
Még saját jelmeze is volt, de sosem lett belőle pankrátor.
Bárki hozzájuthat ilyen jelmezhez.
Bárki vehet magának bajnoki övet.
Csendes asszony!
Éljen!
A csendes asszony sosem létezett.
A csendes asszony az egész életét rács mögött töltheti,
mert ma vádat emeltek ellene
legalább 11 pontban.
Ezek szörnyű esetek, amelyek megráztak minket.
Mikor Juana Barraza ügyéről írtam,
rájöttem, hogy tökéletes alapanyagot szolgáltat
egy szenzációhajhász sztorihoz.
Juana Barraza ábrázolása pszichopataként
az izmos testén keresztül történik,
amit mindig így írnak le, mert zömök testalkata van,
szereti a pankrációt,
ő a csendes asszony,
és nem a gyilkosságokon keresztül.
A bűnösségét úgy írják le, mint valami veleszületett,
belső tulajdonság.
Bizonyított tény, hogy a bűnös hajlam
nem mutatkozik meg az arcon.
Ezért ha valakit a kinézete, a tekintete,
a vonásai által ítélnek meg,
az nagyon veszélyes kritérium
egy bűnöző profiljának kialakításához.
Aznap, mikor…
bementem a 67-es számú bíróságra Santa Marthában,
másfél méterre volt tőlem egy üvegablak.
Ott volt az ablak mögött.
És nagyobbnak tűnt,
mint amilyen nagynak és zömöknek leírták.
Nos…
Egy masszív, erős nő volt,
erős személyiséggel.
Egy rohadt… Elnézést.
Ilyen.
És amellett, amit tett velem,
hogy elvette tőlem az anyámat, a nagyimat, Manet,
azt mondta, „Igen, de egyedül hagytad.”
Nem bírtam tovább.
Ki kellett mennem hányni.
Tudtam, hogy nem bánthat,
de előtte már megtette.
A tárgyalást elhalasztották, mert…
nem bírtam.
Nem éreztem gyűlöletet.
Tényleg. Azért nem, mert megkértem Istent,
hogy segítsen elengedni azt a részem.
Csak annyit mondtam, „Isten bocsásson meg neked!
Isten bocsásson meg!”
Meglepetten bámult rám.
Emlékszem, azt kérdezte,
„Tudod, ki az én Istenem?”
Azt mondtam, nem.
És elővett egy Santa Muerte-kártyát.
Azt mondta, „Ő az én Istenem, és megvéd engem.”
Azt mondtam, „Nagyszerű!
Örülök, hogy megvéd.”
És nem tudom, miért mondtam azt neki,
„Engem nem bántottál.
A gyerekeidet viszont nagyon.”
Erre megfordult és elment.
A gyanúsítottat, Juana Barraza Samperiót
759 év és 17 nap
börtönbüntetésre ítélték.
Nem értek egyet.
Semmivel sem értek egyet.
A bíróságon, a vádlottak fülkéje mögött
felolvasták azoknak a nevét,
akiket a vád szerint meggyilkolt.
Nagyon nyugodt volt.
Olvasták fel a neveket, és emlékszem, hogy azt mondta:
„Írjatok még hozzá párat!
Látom, én vagyok a bűnbakotok. Kit érdekel?”
Juana Barraza Samperiót, a „Mataviejitast”,
759 év börtönbüntetésre ítélték.
…17 nő meggyilkolásáért
és 12 rendbeli betörésért.
„A csendes asszony” fellebbez az ítélet ellen.
Ez az ítélet
olyan igazságszolgáltatás volt,
amit a kormány a nép számára hozott.
Politikai ítélet volt.
Egy középkorra jellemző ítélet,
hiszen az a célja, hogy a közvéleményt befolyásolja,
nem hogy jogos ítélet legyen.
A nők, akik Mexikóban vagy a világ más részén gyilkolnak,
következetesen a leghosszabb börtönbüntetést kapják,
mert nem a tettük miatt büntetik meg őket,
hanem mert gonosznak tartják őket.
És ez az ítélet
a többi nő számára is figyelmeztetést jelent.
Araceli Vázquez, az egyik feltételezett „Mataviejitas”
19 éve van börtönben,
bármiféle bizonyíték nélkül.
Néhány évvel a letartóztatásom után a börtönben voltam,
mikor az egyik rabtársam azt mondta:
„Letartóztatták a ’Mataviejitast’.”
Ledöbbentem. „Nem azt mondták, hogy én vagyok az?”
Mindig elloptam dolgokat, de ehhez semmi közöm nem volt.
És megtaláltak nála néhány tárgyat
és holmit, ami a kirabolt emberektől származott.
Azt állították,
„Ő az elkövető. Araceli a gyilkos.”
Egy sajtótájékoztatón tartóztattak le, több mint 70 újságíró előtt.
Parókát viselt.
Ki tudja, melyik őrült ötlete volt
a nyomozók közül,
hogy egy parókát adjanak rá.
Azt mondták, „Ezt vegye fel, hogy még megnyerőbb legyen, oké?”
És a sajtótájékoztatón megőrültek.
Úgy döntöttek,
hogy egy szappanoperát csinálnak.
Zayas ügyész azt mondta,
„Meg fogja úszni a rablásokat, szóval adjuk hozzá a gyilkosságokat!
Az 42 év.”
„Ezt nem tehetik. Nem öltem meg senkit.”
Végig ezt ismételgettem.
„Nem, ő az. Készítsétek elő! Egyenesen a börtönbe megy.”
„TOLVAJ VAGYOK, NEM GYILKOS”
TAGADJA A GYILKOSSÁGOKAT
A szemtanú azt mondta, „Nem ő az.
Az a személy, akit láttam, magas volt, rövid hajú és széles hátú.
Világos bőrű.
Neki sötét a bőre.
Alacsony.
Egy magas embert kerestek,
nagy kezekkel.
És az nem ő.”
Araceli Vázquezre ráillett a gyanúsított profilja?
Nem, nem 100%-osan.
Nem 100%-ban,
de az volt a feladatunk,
hogy mindent kivizsgáljunk.
A Reclusorio Oriente börtönbe küldtek,
és naponta három-négy embert gyilkoltak meg.
Szóval odamentem a börtönigazgatóhoz:
„Még többet megöltek.
Nem én vagyok az!”
Kezdetben Araceli Vázquezt több ügyhöz is kötötték.
Köztük Mrs. Gloria Rizo meggyilkolásához.
A bizonyíték az volt, hogy találtak olyan ékszereket,
amiket Mrs. Gloriától lopott.
Araceli azt mondta, „Az ujjlenyomatom egyik helyszínen sincs ott.
Az ujjlenyomatom nem egyezik
a gyilkosságok helyszínén találttal, hiszen azokat más követte el.”
Amikor elkapták Barrazát,
annyit mondtak: „Az ujjlenyomat megegyezik azzal, amit a poháron találtunk.”
Még egy hivatalos levelet is adtak.
Hogy ő a gyilkosságok egyedüli elkövetője.
Soha többé nem említették Araceli Vázquez nevét,
és sosem mondták, hogy szabadon engednék.
Szóval semmi. Sem vele, sem mással nem tartottam a kapcsolatot.
Feltételeztem, hogy ha megtalálták a másik nőt,
akkor Aracelit azonnal kiengedik.
Nem így történt.
A nyomozás eredményei később kimutatták,
hogy nem őt kerestük.
Egy elhibázott ügy.
Nem igazán, mert még mindig a börtönbüntetését tölti.
Talán más vádak alapján. Nem emlékszem.
- Nem emlékszik Aracelire? - A gyilkossági ügyész ügye volt?
Nem, arra az ügyre nem emlékszem.
Araceli letöltötte a 17 év és 9 hónap börtönbüntetését betörésért.
És további 23 évet kapott
Margarita Aceves meggyilkolásáért.
Az aktát olvasva nincs olyan bizonyíték, ami a gyilkossághoz kötné őt,
sem az ujjlenyomat nem egyezik,
sem a szemtanúk által megadott külső tulajdonságok.
Valójában egyetlen szemtanú sem ismerte fel a szembesítés során.
Csak szeretném tisztázni, hogy nem én öltem meg azokat az embereket.
És a bizonyíték is megvan.
Tizennyolc évig hallgattam.
Ha bírói tévedés történt, felül kell vizsgálni.
Ez a jelenlegi Főügyészség feladata.
És a bíróságé is.
És ha ki…
Ha kiderül, hogy bírói hiba történt, léteznek mechanizmusok a megoldására.
Nagyon sajnálatos.
De a nyomozások egyik szörnyűsége az,
hogy előfordulnak hibák, amiket el kell ismerni,
és orvosolni kell őket.
Ezek mögött nem mindig
a politika vagy a média áll.
De tudomásul kell venni, hogy hiba történt.
Elgondolkodtató, ha nincs elég bizonyíték arra,
hogy bizonyítsuk valaki bűnösségét,
akkor miért zárják be és ítélik el?
Mario Tablashoz négy gyilkosságot kötöttek.
Majd hetet, aztán kilencet.
És úgy tűnik, nem ő tette.
Aracelihez hasonlóan azt mondta, „Nem voltak ott az ujjlenyomataim.”
A hivatalos jelentés szerint
az egyik gyilkossági ügyben,
amelyben Mariót elítélték,
valójában
Juana Barraza ujjlenyomatait azonosították a tetthelyen.
Mikor megkérdeztük tőle,
hogy az ügyészek miért emeltek vádat ellene,
azt felelte,
„Bűnösöket gyártottak.”
Mario Tablast majdnem 70 év börtönre ítélték
két idős hölgy meggyilkolásáért.
Úgy tudom, hogy meghalt a börtönben,
és mindig ártatlannak vallotta magát.
De nem engedték ki.
Tökéletes bűntény nincs,
hibás nyomozás viszont van.
Tehát ezeket a problémákat meg kell oldani,
mert hozzájárulnak a büntetlenséghez.
Juana Barraza a Santa Martha Acatitla börtönben
tölti a büntetését 16 idős hölgy megöléséért
és még 12 kirablásáért.
Jó magaviselete miatt
keddenként főzhet, és árulhatja az ételt,
tehát jövedelemhez jut a börtönben.
2015-ben megházasodott,
majd később elvált.
Úgy döntöttem, felveszem vele a kapcsolatot.
Nagyon óvatosan közelítettem meg.
Azt mondtam, „Claudia Bolaños vagyok,
az El Universal újságírója.”
Azt felelte, „Nem adok interjúkat.
Legfeljebb 10 000 pesóért.”
Bementem hozzá a Santa Marthába.
Megdöbbentett, amit láttam…
nem egészen tisztelet, hanem inkább félelem érződött az őrökön az irányában.
Helyet csináltak neki, és azt kérdezgették, hogy van.
„Hölgyem, mehet!”
Egyfajta híresség lett belőle.
Olyan híresség, akinek…
meghatározott társadalmi státusza van a börtönben.
Az emberek…
mikor meghallják manapság a „Mataviejitas” kifejezést…
egy legendára vagy mítoszra gondolnak.
És a legendák általában
nemcsak igazságokból táplálkoznak,
hanem hazugságokból is,
és a rendőrség szeret sztorikat mesélni.
A média is szereti a jó narratívákat.
A sztorikat… sok elemmel.
És az emberek is, Mexikó társadalma is
imádja hallgatni a sztorikat.
A „MATAVIEJITAS”
KEMÉNY SZÍVŰ
A „MATAVIEJITAS”
CSENDES GYILKOS
1990–2006: 16 IDŐS NŐ
Profi pankrátor
„A csendes asszony,” így beszél magáról
Senki nem sejti, nem gyanítja
Hogy egy gyilkos a szomszédja
Az első sorozatgyilkos, ráadásul nő.
És Mexikóvárosban történik, idős hölgyekkel.
Persze hogy felkapták.
Annyira, hogy most is interjút adok róla,
húsz évvel később.
Többet eladni.
Ezért lett ekkora ügy.
Dalokat, corridókat, cumbiákat írtak róla.
Ő a „Mataviejitas”
A „Mataviejitas”
Egy sorozatgyilkos
Bűnözőből híresség lett.
Szóval ő volt a „Mataviejitas,” a pankrátor, a…
És még sok más.
És az áldozatokkal mi lesz?
Egyes áldozat, kettes áldozat, hármas áldozat.
Többet beszélnek a gyilkosság módjáról,
arról, hogyan tették, mit loptak el,
ahelyett, hogy…
az áldozat személyéről beszélnének.
A családjuk nem felejtette el őket.
Még mindig ott vannak,
és évekkel később is igazságot követelnek.
Szerintem megérdemlik,
hogy folytatódjon a nyomozás.
Az áldozat
vesztett
az életért vívott párbajban.
Szörnyű, nem?
Minden ember meggyilkolása után…
nagy a fájdalom.
És az emberek
nem tudják, hogy…
hatalmas űrt hagynak a többiek életében.
Juana Barraza, más néven „a csendes asszony”,
élete hátralévő részét rács mögött tölti.
A rendőrség 49 idős nő esetét rögzítette,
akiket hasonló módszerrel megfojtott
1998 és 2006 között.
Juana Barrazát 17 gyilkossággal vádolták meg,
de 32 gyilkosság a mai napig megoldatlan maradt.
8:04 van.
AZ ÁLDOZATOK
A feliratot fordította: Simon Emese