Downloaded from YTS.MX
Când dansez, îmi place să fiu ținută bine
Official YIFY movies site: YTS.MX
Am fost singura ei fiică.
Gândiți-vă că am fost mereu totul pentru ea. Am fost totul una pentru alta.
Era exigentă, dar foarte caldă.
Mă răsfăța mult.
Mi-a dat totul. Iubirea ei, în principal.
Am fost foarte bucuroasă s-o am ca mamă.
A fost cea mai indulgentă bunică posibilă.
Îi lua cu ea oriunde călătorea.
Cu o săptămână înaintea unei întâmplări care mi-a schimbat viața,
s-a petrecut ceva uimitor și magic.
Era ca și când mama ar fi știut ce urmează,
fiindcă mi-a oferit mai multă iubire ca înainte.
Pe la ora 1:00 sau 1:30,
a sunat telefonul
și am văzut numărul mamei mele.
Am paralizat. N-am vrut să răspund.
Román, partenerul meu, a spus:
„Răspunde la telefon. De ce nu răspunzi?”
Am luat telefonul: „Da, mamă, ce e? Cum ești?”
Și am auzit vocea nepotului meu, care locuia aici.
„Vero, mama ta a murit.”
Cineva o sugrumase cu un cablu.
În ciuda dovezilor pe care le are poliția,
vârstnicii continuă să fie uciși.
DISTRICT FEDERAL, MEXIC UCIGAȘ ÎN SERIE
Ucigașul e un om înalt,
cu ten deschis la culoare și corpolent.
Între 1998 și 2005,
au fost înregistrate cel puțin 49 de cazuri în Ciudad de México.
Cazul „Ucigașa bătrânelelor” a devenit
marea provocare pentru poliția Districtului Federal.
DOAMNA TĂCERII: UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR
DISTRICTUL FEDERAL, MEXIC
Mama depusese cerere pentru cardul de ajutor pentru vârstnici.
Verișoara mea a spus:
„Da, a venit o asistentă socială care a zis c-o va ajuta.”
Nu i-a cerut să se legitimeze.
A plecat și a lăsat-o acasă la mama.
Și când Román a trecut pe la ea,
era foarte balonată și avea pielea albastră.
FIICA GLORIEI
28.10.2003
O BĂTRÂNĂ A FOST STRANGULATĂ
A început ancheta.
Au venit în zonă elicoptere peste elicoptere.
A fost șocant.
Au venit aici jandarmi și mulți alții.
Au căutat indicii peste tot.
Noi nu știam ce se întâmplă.
Am văzut un număr lângă numele mamei mele.
6. GLORIA ENEDINA RIZO (81) 28.10.2003
Așa că am dat să întreb un polițist: „De ce aveți o tablă…?
Mama e numărul șase. De ce?”
„Fiindcă ar putea fi opera unui criminal în serie.”
M-am îngrozit.
Mi-au plăcut mereu anchetele.
Crima, studiul crimei și impactul ei social.
Am o relație apropiată
cu medicul legist arondat pe atunci cartierului Benito Juárez.
CRIMINALISTĂ
Oricând era adus un cadavru,
eram curioasă să vin și să cercetez cauza decesului,
pentru că sunt licențiată în medicină legală.
CONSTATARE
În septembrie 2003, am observat că era un cadavru.
Și el a zis: „E o bătrânică.”
Fusese ucisă prin strangulare.
Cablul era încă în jurul gâtului ei.
După o săptămână, am mai găsit cadavru,
acela al unei persoane în vârstă
care murise în același mod, asfixiată prin strangulare.
Am început să cercetăm rănile victimelor
și tipul de nod folosit.
Ni s-a părut curios, fiindcă erau foarte asemănătoare.
După două săptămâni, am primit
cadavrul unei alte persoane în vârstă.
La fel.
Ni s-a părut prea ciudat și prea des.
Și cam după o lună, s-a mai produs o crimă.
De data asta a fost în Coyoacán, nu în Benito Juárez,
cu aceleași caracteristici.
Atunci mi-am zis prima dată:
„E un criminal în serie.”
În 2003, nu eram siguri încă dacă era un criminal în serie,
fiindcă n-aveam așa ceva în țara noastră.
Nu m-au prea luat în serios.
„Nu, nu te mai uita așa mult la TV. Exagerezi.”
Ultimul criminal în serie, care eu cred că a comis o crimă multiplă,
a fost Goyo Cárdenas, în 1942.
Ucisese patru menajere.
De aceea a fost numit criminal în serie.
Dar din 1942 până în 2003,
faptul că nu se mai întâmplase nimic de genul ăsta la noi
a reprezentat o mare provocare.
Am urmărit știrile.
MOR BĂTRÂNELE
Și am început să iau notițe.
Am început să lucrez invers.
Cel mai departe în timp
am ajuns în 1996, 1997,
când am identificat primul jaf violent
împotriva unei persoane în vârstă
care s-a soldat cu strangularea victimei.
UCIGAȘ ÎN SERIE DE FEMEI BĂTRÂNE
A UCIS NOUĂ BĂTRÂNE ȘI E URMĂRIT
UCIGAȘUL ÎN SERIE AMENINȚĂ DISTRICTUL FEDERAL
Am început să ne spunem reciproc
că se întâmpla ceva
și să punem întrebările care au forțat poliția
să admită că se întâmpla asta.
Evident, ei nu voiau să se afle asta.
Ne-am dat seama treptat că acesta era un criminal în serie.
Poate că am negat-o la un moment dat, dar trebuie să fi fost chiar la început.
De asemenea, nu voiam să stârnim furia
sau să facem titluri senzaționaliste.
Am încercat să fim cât se putea de discreți.
Nu exista nicio legătură
între victimă și criminal.
Nu erau rude, nici prieteni sau dușmani ori vecini.
Nu exista alt mobil în afara jafului.
Valul de omucideri de bătrâni în Districtul Federal continuă neabătut.
În ochii publicului,
Procuratura Districtului Federal stă cu brațele în sân.
După o rezistență acerbă,
conducerea orașului a recunoscut că există un ucigaș în serie,
iar Procuratura Districtului Federal
a format un grup special pentru găsirea făptașului.
- Pere la zece pesos punga. - Ce doriți?
Eram pregătiți fiindcă aveam o echipă bună de specialiști și experți
în reconstituirea locului crimei,
în conservarea locului crimei.
Sigur că nu. Cine ar fi fost pregătit? Ne-am pregătit din mers.
Și ce s-a întâmplat? Rudele victimei
curățau locul crimei, spălau, adunau totul.
Și când ajungeam noi, ziceam:
„De ce ați curățat? Așa nu mai găsim amprente.
Nu vom putea documenta nimic cu poze.”
Ei ziceau: „Nu, noi ținem un priveghi pentru bunica.”
În fine, înțeleg.
Cine-i putea învinui?
Poliția din Milwaukee a declarat că ucigașul în serie Jeffrey Dahmer
a recunoscut 17 crime.
Am început să studiem
cazuri de ucigași în serie,
experiențe din alte țări.
Dahmer a mărturisit poliției
c-a drogat, a strangulat și a mutilat 11 oameni.
Printre noile acuzații se numără uciderea unui băiat de 14 ani.
…John Wayne Gacy, și a inventat termenul „criminal în serie”.
Richard Ramirez, prins și trimis în judecată.
Ted Bundy, care a abandonat Dreptul, a ucis trei tinere
și se crede că a ucis alte zeci de persoane.
Prima criminală în serie judecată în țara asta.
Wournos a recunoscut că a ucis șapte bărbați, toți în autoapărare, susține ea.
Juriul a recomandat ca Aileen Wuornos să ajungă pe scaunul electric.
Am cerut ajutor din străinătate,
de la anchetatori cu mulți ani de experiență.
Mai ales francezilor,
care se ocupaseră de Monstrul din Montmartre.
Thierry Paulin ar putea fi cel mai mare criminal
din istoria sistemului judiciar francez.
Unsprezece bătrâne ucise, mereu prin aceeași metodă.
Urmărea victimele la casele lor,
le tortura până îi spuneau unde-și țin economiile,
apoi le strangula.
Pedeapsa cu moartea!
A provocat neliniște la Paris. Ucigașul bătrânelor
arestat ieri a comis cel puțin 21 de crime.
Datorită amprentelor și altor dovezi, Paulin, de 24 de ani, a fost identificat.
E rezultatul a trei ani de muncă.
TOULON, FRANȚA
În astfel de cazuri,
nu există nicio legătură între făptaș și victimă.
Deci poți să muncești cât vrei în jurul victimei,
în jurul mediului ei personal, dar nu vei găsi nimic,
pentru că întâlnirea cu criminalul este izolată și accidentală.
De aici dificultatea acestui tip de anchete.
Și poate că toți erau conștienți atunci
de cât de greu i-a fost poliției mexicane să lucreze în acest caz.
Primul meu contact cu poliția mexicană
a fost când am venit să țin cursul.
CURSUL DESPRE CRIMINALI ÎN SERIE E ADUS DIN STRĂINĂTATE
A fost un curs de anchetă criminalistică.
Ei aveau deja unele tehnici de anchetare a criminalilor în serie.
…participarea la curs.
Fiecare țară are propriul tip de criminalitate.
Uneori, apăreau chiar unele neînțelegeri,
fiindcă nu ne înțelegeau metodele și spuneau:
„Asta nu se poate în Mexic dintr-o cauză sau alta.”
Înțelegeam foarte bine,
pentru că nu avem același mod de lucru.
MULTE RESURSE DE LA PGJDF
Comunicând prin semne, puțină engleză și puțină franceză,
am urmat cursul
și cred că am învățat multe lucruri din acele tehnici.
Am creat un profil
pe baza descrierilor oferite de martori.
Era o persoană înaltă.
Cu vârsta cuprinsă între 45 și 48 de ani.
Umeri lați, mâini mari.
Puternică și corpolentă.
Păr scurt.
Îmbrăcată în infirmieră.
O stratagemă a ucigașului
era de-a se da drept cineva care ajută,
prin programul public de ajutor social,
persoanele în vârstă.
CARDURI PENTRU VÂRSTNICI
Era oferit ca sprijin financiar.
Andres Manuel López Obrador, guvernatorul capitalei, l-a gândit
ca o formă de-a proteja demnitatea persoanelor în vârstă.
Actele de susținere continuă
pentru vârstnici.
352.000 de vârstnici respectabili
primesc acest ajutor.
Un program foarte original, foarte important.
Așadar, dacă apărea cineva
care pretindea că te ajută
să obții acest card de ajutor social,
avea ușa deschisă.
OCHI DE BĂRBAȚI
Informațiile deținute începeau să se potrivească.
Existau însă unele variații.
Nu există doi martori care descriu la fel o persoană.
Principalele linii de anchetă pe care le-am stabilit
au fost să găsim infirmierele,
asistentele sociale.
Și am început să observăm un modus operandi al făptașului.
Azi a fost reținută o asistentă care lucrează la ISSSTE.
Matilde Sánchez Gallegos
era o colegă bună, o plăceam cu toții
MATILDE SÁNCHEZ, INTEROGATĂ PESTE ZECE ORE
Pe atunci, îi reprezentam
pe acești muncitori la cele zece clinici ISSTE.
VINERI, 9.01.2004
Pe 9 ianuarie 2004,
colegii mei m-au sunat
să-mi spună că Matilde
a fost forțată la propriu
să urce într-o mașină de poliție și că a fost luată.
Ziarul Metro a publicat pe prima pagină
unul dintre primele portrete ale „Ucigașei bătrânelelor”.
Doi polițiști care au cumpărat ziarul în ziua aceea,
în timp ce îl frunzăreau
au observat că la o bancă era o persoană
cu trăsăturile fizice ale acelui portret.
Infirmiera a fost reținută la o bancă din cartierul Coyoacán.
Când a văzut poliția, a început să acționeze suspect,
așa că poliția a decis să o rețină.
Am cerut informații despre Matilde.
Au spus că nu era acolo, că nu știau despre ce vorbesc.
Dintr-odată, au ieșit în pas alergător
cu o persoană acoperită cu niște jachete
și am văzut că purta încălțăminte albă.
M-am gândit imediat ca era Matilde.
Așa că am țipat: „Matilde! N-o luați pe Matilde!”
SUSPECTA, REȚINUTĂ
Au început să apară știri
cum că „Ucigașa bătrânelele” a fost găsită.
Când am văzut din nou portretul-robot,
am observat că semăna tot mai mult cu colega mea.
Nu-mi venea să cred, dar trăsăturile se potriveau întru totul.
Le-am zis colegilor: „Știți ceva?
Se va găsi un țap ispășitor,
iar ea va ajunge la închisoare.”
Au dus-o într-o sală cu oglindă unidirecțională
ca să fie identificată de martorii din câteva cazuri.
Evident, ei n-au recunoscut-o.
Am decis să blocăm Bulevardul Tlalpan ca să-i presăm s-o elibereze pe Matilde.
Am spus că, după ce ne-o încredințează,
vom pleca.
Au trebuit s-o elibereze după 15 ore
fără să-i aducă acuzații.
Aveam unele amprente și le-am comparat cu ale ei,
dar nu s-au potrivit deloc.
A fost eliberată.
Regretăm amarnic cele întâmplate.
Așa ceva n-ar trebui să se întâmple niciodată.
FBI spune
că ucigașii în serie trec prin mai multe faze.
Prima fază este cea de selecție.
Observă și urmăresc posibila victimă.
Își aleg victima.
Știm că studia persoana
și că se asigura că persoana era singură.
Următoarea era faza de seducție.
Aceasta era importantă.
Abilitatea care urma să-i asigure accesul în casă.
Era dificil.
Pe atunci, din cauza lipsei siguranței publice nimeni nu accepta.
Deci ucigașul dispunea de abilitatea de-a interacționa cu vârstnicii.
„Lucrez la administrația municipală.
Asigur sprijin vârstnicilor. Ce aveți nevoie?
Dați-mi voie să vă ajut.
Vă vom oferi un card special, fiindcă văd că locuiți singură.”
„Da, intrați. Să vă fac un ceai.”
Rămânea la un ceai. Faza de seducție.
Odată ce își dădea seama că persoana avea să-i fie victimă,
trecea la execuție.
Apoi o strangula.
Foarte asemănător în toate cazurile.
Cu o eșarfă
sau cu vreun articol de-ale bătrânei.
Putea fi un cordon de draperie.
Putea fi un cordon de capot.
Putea fi un cablu de la un casetofon vechi.
Apoi venea faza luării unui suvenir.
Lua ceva care să-i amintească de acea victimă.
RUGĂCIUNEA SF. ARHANGHEL MIHAIL
Indignarea domnea în toată societatea.
Sper să se rezolve.
A fost bunica mea, dar nu vreau s-o mai pățească alții.
Nu își fac datoria așa cum ar trebui.
Autoritățile nu fac nimic.
Cu ani în urmă, bătrânii erau complet ignorați.
Iar acum vor să ne apere de criminali dezlănțuiți.
Procuratura Generală recunoaște că numărul de bătrâni uciși
a crescut de la 12 la 14 anul acesta.
UCIDE DIN NOU!
Când deschideai TV-ul sau un ziar,
dădeai de știri despre „Ucigașa bătrânelelor.”
„Ucigașa bătrânelelor.”
BĂTRÂNĂ STRANGULATĂ
Nu exista loc în care cazul să nu fie discutat.
ALTE BĂTRÂNE UCISE
ALTĂ BĂTRÂNICĂ UCISĂ ÎN SANTA MARÍA
CRIME ÎN SERIE
18 CRIME ÎNTR-UN AN UN OM A UCIS 20 DE BĂTRÂNE
În orice familie, toți merg la serviciu, merg la școală.
Iar persoanele în vârstă
rămân acasă singure.
Și atunci devin victime potențiale
ale cuiva care vrea să profite de ele.
S-au luat măsuri de precauție la nivel familial.
„Nu deschide ușa nimănui. Nu vorbi cu nimeni.”
Dacă vedeți un vârstnic cu un străin,
sunați cât mai repede posibil la numerele de urgență ale agenției.
Ceea ce facem e să le spunem oamenilor să aibă grijă.
Să fie precauți.
Să fie în alertă.
Să nu se lase păcăliți cum au fost, din păcate, alți bătrâni.
MARÍA DE LUZ GONZÁLEZ ANAYA 64 DE ANI
Au început să observe că toate victimele
erau femei care locuiau singure.
Spuneau că aveau o viață tristă
și plină de nostalgie.
Asta definește profilul ucigașului în serie
și strategia de luptă contra lui.
Să știi că e în libertate un om
care omoară vârstnici
și umblă nestingherit
pe aceste străzi, ca femeia aceasta fără apărare.
- Cum vă puteți proteja? Vă uitați în jur? - Mă întorc și mă uit.
Dacă văd pe cineva care mă urmărește,
traversez strada și mă întorc discret ca să văd
dacă mă mai urmărește.
Știți cum arată această persoană?
Nu, fiindcă eu mă tem, de fapt, de toată lumea.
A existat o declarație anume
făcută de procurorul Bernardo Bátiz
care definea parametrii anchetei.
Vechile obiceiuri și standarde de comportament
privitoare la respectul față de bătrâni, copii și femei încep să dispară,
iar numărul omuciderilor crește.
Bátiz spune că, înainte să-și încheie mandatul, trebuie să găsească
„Ucigașa bătrânelelor”,
pentru că aceasta atacă o parte a populației
de care nu s-a mai atins nimeni, nici măcar delincvenții.
Sara García,
una dintre actrițele importante din Era de Aur a Mexicului
și care, cu timpul, a devenit imaginea bunicii mexicane,
a jucat în filmul Cei trei García rolul
unei bunici altruiste care își dojenește nepoții,
bărbați macho tipici care nu respectă pe nimeni, exceptând-o pe bunica lor.
Declarația lui Bernardo Bátiz a fost, la propriu, ca scoasă din Cei trei García.
Există un sentiment general de respect
față de seniori, în special față de vârstnice.
Toți le numesc „bunici”, chiar dacă nu sunt bunicile lor.
Spune-mi de ce
Spune-mi, bunico
Spune-mi de ce
De ce ești așa bătrână?
Spune-mi de ce
Nu-ți mai place
Să sari pe pat
În cultura mexicană, bunicele reprezintă femeia ideală.
O mamă altruistă care face sacrificii pentru familia ei.
De aceea era de neînțeles
faptul că bunicele mexicane erau ucise.
N-am vrut să intru în casa aia.
Am simțit că, în orice clipă,
s-ar putea întâmpla ceva cumplit.
Aveam nervii încordați.
A trebuit să cerem poliției să intre cu noi,
să preleve fiecare fir de păr, fiecare rest.
Am găsit paharul care era în living
și l-am pus într-o pungă.
S-a dovedit că avea amprenta persoanei care îi făcuse rău mamei.
A fost esențial.
A LĂSAT O AMPRENTĂ
O PISTĂ ÎN CAZUL UCIDERII BĂTRÂNEI DIN CUAUHTÉMOC
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR”
Reclamația unei victime a dus la prinderea ei,
care, din cauza amprentelor lăsate pe un pahar,
a fost identificată și localizată.
A fost identificată de patru vârstnice
care au fost păcălite cu promisiunea unor carduri de ajutor social.
Rămâne în custodia Procuraturii Generale, secția Anchete Criminalistice.
Araceli Vázquez fusese implicată în mai multe jafuri.
Asta au descoperit anchetatorii noștri.
Mama mea avea o ciudățenie.
Nu tăia niciodată etichetele.
Îmi amintesc că avea niște ceasuri de mână
cu etichete îngălbenite de vechi ce erau.
Și unul dintre ceasurile găsite la Araceli
avea această caracteristică.
Eu doar asta am văzut.
Copiii mei, care erau acolo,
au spus: „Bunica purta asta. Bunica purta aia.”
Din cauza metodelor ei,
poliția investighează dacă această femeie
are legătură și cu cel puțin cinci crime
cu victime bătrâni comise în ultima vreme.
Rețineți c-am găsit acasă la ea
un halat alb, o perucă
și câteva carduri de la Institutul Național de Geriatrie
emise unor vârstnici.
Asta corespunde cu modus operandi al crimelor.
La momentul acela, suspecții erau prezentați public.
Asta se făcea într-o sală de presă.
Acolo, oamenii erau expuși
la orice voia poliția să facă sau să spună.
- S-o facă ea! - Lăsați-o pe ea!
S-o facă singură!
Hoțul e femeie?
Puteam să-i punem întrebări, strigând.
De unde știai ce case să vizezi?
N-am urmat niciodată o metodă anume.
Mă plimbam.
Dacă vedeam un bătrân măturând sau uitându-se afară…
Știu și eu, spălând geamuri…
Îmi spuneam: „Aici e cineva.”
Dacă vedeam o rudă, un fiu, o fiică, oricine,
mergeam mai departe, nu intram.
N-am intrat niciodată cu forța într-o casă.
A fost acuzată de mai multe jafuri,
dar e posibil să fi fost identificată într-un caz de crimă.
Organizaserăm o înfățișare a tuturor ucigașilor cu legături cu acest caz,
într-o sală cu oglindă unidirecțională.
ÎN URMA PERCHEZIȚIEI LUI ARACELI VÁZQUEZ, S-AU GĂSIT OBIECTE
ALE BĂTRÂNEI UCISE.
HOAȚA, ACUZATĂ DE CINCI CRIME
39 DE ANI
PROCURATURA: ARACELI VÁZQUEZ ȘI SOȚUL, LEGĂTURI CU CRIMELE
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR” E PEDEPSITĂ
FINAL PRESUPUS AL UCIDERII BUNICELOR
În dimineața asta,
cadavrul Mariei de Los Ángeles Repper Hernandez a fost găsit
în camera ei, cu o haină legată la gât. Avea 92 de ani.
Îmi amintesc că, la câteva luni după ce Araceli a fost reținută,
au continuat să fie ucise femei în vârstă.
Așadar, întrebarea era:
„Ele sunt?
Nu sunt ele?
Și cine comite aceste crime?”
GUADALUPE GONZÁLEZ SÁNCHEZ 74 DE ANI
ESTELA CANTORAL TREJO 85 DE ANI
DELFINA GONZÁLEZ CASTILLO 92 DE ANI
MARÍA VIRGINIA XELEHUATZI TIZAPÁN 84 DE ANI
MARGARITA MARTELL VÁZQUEZ 72 DE ANI
MARÍA DE LOS ÁNGELES CORTÉS 84 DE ANI
Peste zece bătrâne au fost strangulate până acum în Districtul Federal în 2004.
Toate locuiau singure și aveau o anumită sursă de venit.
A fost reținut alt presupus ucigaș de bătrâne.
Numele lui e Jorge Mario Tablas Silva
și se presupune că a comis două crime.
Purta un halat alb și fie o perucă, fie avea părul vopsit.
S-a dat drept infirmieră
pentru a stabili o relație cu María Eugenia Guzmán Noguez,
în vârstă de 66 de ani, căreia i-a promis un card de ajutor financiar.
Procuratura capitalei
crede că el e autorul altor opt crime.
Procuratura a întreprins multe percheziții și, oficial,
s-au găsit multe bunuri
legate de uciderea vârstnicelor.
A CINCEA CRIMĂ E ATRIBUITĂ „UCIGAȘULUI BĂTRÂNELELOR”
O perucă blondă,
un stetoscop și chiar și o Biblie,
care avea pe copertă un pasaj
în care Dumnezeu își dădea acordul pentru exterminare.
Se pare că era al doilea criminal în serie
și ne întrebam câți sunt, de fapt.
Au trecut șase ani
de când Jorge Mario Tablas a comis prima ucidere
a persoanei care i-a oferit adăpost.
În mai 1998,
suspectul a fost implicat în uciderea
Maríei Amparo González Salceda,
care a murit tot prin strangulare.
Puteați dovedi acea crimă?
Nu, nu cred că puteam.
Nu aveam, ca în cazul lui Araceli,
nicio dovadă concludentă
care să arate că el era ucigașul în serie.
Existau imitatori.
Și continuau să ucidă.
Ne-am continuat și noi munca.
AR PUTEA EXISTA IMITATORI AI UCIGAȘEI BĂTRÂNELELOR
Erau imitatori, iar Parchetul,
fosta Procuratură, trebuia să ofere niște rezultate.
Asta e problema în aceste cazuri.
Pe atunci, de multe ori și la multe Procuraturi,
rețineau oameni ca să-i ancheteze în loc să facă invers.
Era o ocazie ca Procuratura
să scape puțin de presiunea pe care o resimțea.
Politică, socială și mediatică.
În ciuda portretelor robot și a pistelor deținute de poliție,
uciderea bătrânilor nu s-a oprit în Ciudad de México.
Procuratura Capitalei a solicitat ajutorul acestui institut.
Anchetatorii au concluzionat că „Ucigașa bătrânelelor”
a redus intervalul dintre crime.
Primele s-au produs la interval de un an.
Intervalul s-a redus la câteva luni. Acum, la câteva săptămâni.
Pe atunci, opoziția din Ciudad de México s-a folosit de asta ca să atace puterea,
să arate că lucrurile nu mergeau bine.
S-au făcut plângeri contra Procuraturii, a dlui Bátiz.
Ziceau: „O prindeți pe «Ucigașa bătrânelelor»?
Ne ucide bunicele.”
Dl Bernardo Bátiz Vázquez, procuror general al Districtului Federal.
Prin prezenta, ne exprimăm sincer îngrijorarea
față de valul crescând de violență împotriva femeilor în vârstă.
Și vă îndemnăm să luați măsuri ferme
de protejare a acestor oameni,
clasificați drept cei mai vulnerabili.
Cereau înlăturarea fostului procuror general.
Noi, legiuitorii locali din grupul parlamentar Acción Nacional,
am lansat acțiuni de informare și prevenire,
printr-o campanie numită „Casă sigură”
despre care credem că ați fost informați.
Există unele deputate PAN
care, cu intenții bune sau rele,
spun că sunt necesare niște încuietori, niște lănțișoare.
Mi-au dat și mie una gratis.
Încuietoare pentru Bátiz.
Nici n-a fost nevoie să forțeze ușa ca să ajungă la victime.
Ele singure i-au deschis-o.
Sau, pe stradă, au dat criminalului indicații
despre cum să ajungă la ele.
Când am făcut gluma asta, jurnaliștii au spus:
„Ele spun că, dacă tot ești om bătrân,
îți vor aduce o încuietoare acasă.”
Locuiesc cu soția mea. Poate că sunt bătrân, dar nu mă las.
S-au supărat tare, dar s-au calmat.
ÎNCUIETORILE OFERITE DE PAN, UN GEST POLITIC
Cred că acest caz a explodat
din cauza faptului că, în 2005,
aveam deja peste 30 de omucideri asociate cu el.
Între 1998 și 2005,
cel puțin 49 de cazuri au fost înregistrare în Ciudad de México.
În 1998 au fost comise trei asasinate.
Două în 1999.
Două în 2001. Două în 2002.
Dar în 2003 au fost 12.
Șaptesprezece în 2004.
Și în weekend s-au mai înregistrat două.
Anchetele poliției nu păreau a fi meticuloase.
Știm că existau îngrijorări în interiorul Procuraturii.
LUI BÁTIZ I SE CER INFORMAȚII
Lucrurile afectau administrația.
Subminau încrederea populației în poliție și în lupta contra criminalității.
INAPAM ANGAJEAZĂ UN CRIMINALIST CARE SĂ GĂSEASCĂ UCIGAȘUL
PGJDF OFERĂ MAI MULTE RESURSE PENTRU PRINDEREA UCIGAȘULUI
Un factor care a dus la mediatizarea cazului
era confruntarea politică zilnică dintre conducerea orașului
și fostul președinte Vicente Fox.
Erau dispute zi de zi.
Prin urmare, posibilitatea existenței unui criminal în serie
putea reflecta neputința guvernatorului
care voia să candideze la Președinție.
Trăiască Mexicul!
Să trăiască!
Cred că acest caz al „Ucigașului bătrânelelor”
a fost atât de mediatizat fiindcă se desfășura în Ciudad de México.
Fiindcă, deși asistam
la o creștere a numărului de femei ucise în statul Mexic
și, din nefericire, și în Ciudad Juárez,
în zona de graniță săracă,
n-a fost tratată la fel pentru că se întâmpla departe.
Uciderea violentă a femeilor e de neoprit în Ciudad Juárez.
Conform cifrelor furnizate de Procuratura Generală,
femeile ucise reprezintă peste 10% din crimele înregistrate
în această parte a statului Chihuahua.
Dosarele de anchetă deschise cu peste un deceniu în urmă
sunt încă nerezolvate.
În Ciudad Juárez, violența e de mult prezentă.
N-au rezolvat nimic. N-am încredere în ei. N-am încredere nici în poliție.
În timpul anchetei mele în cazul „Ucigașei bătrânelelor”,
care a durat cel puțin zece ani, am observat că în același timp
în care erau ucise bătrânele în Ciudad de México,
în Ciudad Juárez au fost înregistrate oficial
peste 300 de femei tinere ucise.
Și în statul Mexic au cel puțin 4.000 de dispariții.
Declarațiile oferite de poliție și de presă sunt foarte diferite.
În timp ce victimele „Ucigașului bătrânelelor” rămân vulnerabile,
femeile ucise sunt judecate după cum se îmbracă,
unde merg și unde sunt.
Statul nu a lansat niciodată o acțiune de amploare
pentru rezolvarea acestor cazuri,
așa cum a făcut în cazul ucigașului în serie de bătrâne.
De fapt, 92% dintre cazurile de femei ucise
rămân nerezolvate.
Profesoara Lolila lăsa ușa deschisă
aproape toată după-amiaza după ce venea de la serviciu.
Seara, o închidea și se ducea la culcare.
„Ucigașa bătrânelelor” obișnuia să stea cu portarul
și să discute despre vecinii
care locuiau singuri…
Așa a aflat că profesoara María Dolores locuia singură
și s-a împrietenit cu ea.
Se ducea în apartamentul ei.
Așadar, cunoștea și era familiarizată cu toate activitățile ei.
Și nu i-a luat mult timp.
A trecut o lună sau două până s-o ucidă în apartamentul ei.
I-a înfășurat cablul de telefon în jurul gâtului și a sugrumat-o.
ALBUM FOTO
De atunci, apartamentul ei a rămas exact cum era.
UCIGAȘUL BUNICELOR ATACĂ
ACUM SUNT 17!
Peste câteva luni ni s-a spus că există un suspect.
Un bărbat posibil suspect.
În unele cazuri,
ucigașul este înalt, cu ten deschis la culoare și corpolent.
De fapt, după cum au fost imobilizate victimele,
nu e exclus să fie vorba de un bărbat îmbrăcat în femeie.
Știm că suspectul poartă haine femeiești,
dar știm și că e puternic și că are mâini mari,
deci ar putea fi bărbat.
Știam că putea fi un bărbat îmbrăcat în femeie
sau o femeie puternică cu trăsături masculine.
Avem informații oferite de martori
și credeam
că acesta e portretul cel mai apropiat de posibilul ucigaș în serie.
Singurul argument contra posibilității că e femeie
era forța cu care își sufoca victimele.
Aceea a fost una dintre teoriile solide, anume că era un bărbat îmbrăcat în femeie.
Și că putea fi un homosexual.
Nu puteam exclude nimic.
Cercetam totul.
La un moment dat, ne-am dus la locul de întâlnire, unde lucrăm.
Mi s-a părut ciudat să văd mașini de poliție,
dar nu mi s-a părut important.
Am ajuns la fața locului cu doamnele
și am început să comentăm.
„Sunt multe mașini de poliție acolo.” Dubele celebrilor jandarmi.
Nu ne-am gândit că era o operațiune
împotriva comerțului sexual, cum se numește azi.
Înainte îi spuneam „proxenetism”.
Și au început să vină la locul unde ne adunam.
Din partea stângă și din dreapta. Și au început să facă arestări.
Cele care se opuneau sau cereau explicații…
Scuzați limbajul, dar ne-au luat pe sus, băga-mi-aș!
După ce ne-au băgat în dubă, au dat cu gaz lacrimogen.
„Nu te uita la mine! E vai de capul tău!”
Așa că ne-au răpit,
pentru că atunci nu știam scopul operațiunii.
Eram acasă și m-a sunat colega mea Alma Delia.
INSTRUIREA ASISTENȚILOR
A zis: „Ghici ce.
E o operațiune și au fost luate toate.
Sunt snopite în bătaie. Le gazează.”
Nu știam ce ni se întâmplă.
Ne-au luat amprentele de la ambele mâini.
Ne-au încălcat toate drepturile. Ne-au călcat în picioare la propriu.
A fost ceea ce în limbaj colocvial se numește raid.
N-am ordonat niciodată un raid sau o razie de amploare.
Dacă jandarmeria sau poliția judiciară
a acționat pe cont propriu,
ceea ce făcea uneori…
Ei se confruntau pe străzi
cu ceea ce eu vedeam doar de departe, din birou.
Procuratura, cu teoria sau ipoteza lor absurdă
că „Ucigașa bătrânelelor” ar fi un travestit…
Evident, cine altcineva dacă nu târfele?
„Ea semănă mai tare. Ea are trăsături.
Nu, asta e leit portretului robot.”
Pe mine m-au implicat spunând că sunt „Ucigașa bătrânelelor”.
Pur și simplu din cauza fizicului.
A înfățișării mele, fiindcă sunt robustă,
nu arăt ca o păpușică Barbie.
De ce ați bănuit, la un moment dat, că ar fi un travestit?
Din cauza forței.
Cred că au arestat între 80 și 120.
Majoritatea ne-am ales cu cazier.
Nu s-au făcut caziere sau altceva.
Voiam doar să vedem dacă se potrivesc amprentele.
Nu s-au potrivit și le-am eliberat. N-am făcut altceva.
HOMOSEXUALII CER SĂ NU FIE TRATAȚI CA UCIGAȘII
TRAVESTIȚI CONTRA „UCIGAȘEI BĂTRÂNELELOR”
Ne-am cerut scuze. Dar a trebuit să investigăm.
Lucram la un caz foarte grav.
Și lucram la un caz de ucidere a celor mai vulnerabili din societate, vârstnicii.
Au încercat să rezolve cazul
fără să aibă toate probele.
A existat o mare confuzie.
Îmi amintesc
în jur de 47, 48…
SECȚIA CRIMINALISTICĂ
…de locuri ale crimelor.
Aveau urme de amprente digitale.
Dar niciuna nu putea ajuta la identificarea făptașului.
Infractorii lasă rareori amprente complete.
Într-un singur caz aveam o amprentă completă.
S-a dat drept paramedic.
Și-a oferit serviciile.
Avea câteva radiografii…
Victima avea radiografii.
Făptașul a cerut să vadă una.
A luat-o, s-a uitat la ea.
O rudă a posibilei victime a venit în vizită și ucigașa a fugit.
Aveam o amprentă completă pe o radiografie.
Acum trebuia să aflăm cui aparținea acea amprentă.
Și aveam o bază de date cu amprente foarte mare.
Am comparat amprentele lăsate de „Ucigașa bătrânelelor”
la locul crimei și n-am găsit nicio potrivire.
Am accesat toate bazele de date posibile.
Evident, am accesat și bazele de date ale altor procuraturi.
Au analizat cu meticulozitate
fiecare caz în timpul anchetei,
dar nu știau cine era.
Era un fel de obsesie,
fiindcă știam deja cum arăta persoana asta.
Și începi să cauți, nu?
Cine seamănă cu ucigașa? Asta da. Asta are altă înălțime.
Pereții camerei mele erau plini de portrete robot și de hărți.
Spuneau: „Trebuie să o prindem cu orice preț.”
I-am propus șefului de la Criminalistică să realizăm un bust 3D.
Și a spus: „Nu, facem asta doar ca să identificăm rămășițe osoase.”
Așa că am decis să-l fac singură.
Cum aveam toate portretele robot realizate până atunci,
120 sau 150 de portrete,
am încercat să reproduc media aceluiași tip de ochi,
aceluiași tip de nas și de buze,
și am creat o imagine robot.
Asta mi-a fost de ajuns ca să realizez bustul 3D.
L-am făcut pe o bază din polistiren
și cu plastilină comercială.
Ochii sunt din sticlă.
Am folosit gene false.
Și, cum era plastilină comercială,
se topea de la căldură. Așa că l-am ținut în frigiderul de acasă.
Fiicele mele erau mici și ziceau: „Mamă, ia-l de aici!
Vedem capul ăla oricând deschidem frigiderul.”
Și atunci oamenii au început s-o identifice.
Fiindcă-n timp ce modelam bustul, păstram legătura cu martori și victime.
Întrebam: „Cum vi se pare? Seamănă cu ea? Din ce unghi ați văzut-o?”
Și am început să fac mici modificări,
până am obținut un bust recognoscibil.
Sex femeiesc.
Vârsta, 45 de ani.
Înălțime, 1,70 metri.
Statură robustă. Gură medie. Buze subțiri.
Bunica se împiedicase și căzuse în apartamentul ei.
De atunci nu mai putea ieși cu treburi din casă.
Am rugat-o să stea la mine, dar a refuzat. Aceea era casa ei.
Am zis: „Vrei să rămâi aici?”
A spus: „Da.” Am zis: „Bine.”
Să ne organizăm și putem rămâne aici.
Ceea ce ne bucura
era să mergem la muzee, la operă, la Bellas Artes.
Am dus-o chiar și la baruri.
A fost…
Era… cel mai important om din lume pentru mine.
Ea dormea. Dimineață, eu am plecat devreme la serviciu.
O sunam mereu între ora 15:00 și 16:00.
N-a răspuns.
Era pe la ora prânzului.
Între 12:00 și 13:00 luam prânzul.
Mama și tata obișnuiau să închidă fereastra când mâncau.
Am zis că o închid eu.
Atunci m-am întors
și am văzut pe cineva cotrobăind prin sertarele Margaritei.
VECINII MARGARITEI
S-a uitat fix la mine.
Ne-am privit reciproc.
Avea o privire aspră, rece, puternică.
Plecasem pe fugă și uitasem cheile.
Așa că am sunat la ușă.
N-a venit și becurile erau stinse. Se întuneca.
Am sunat la vecini.
Am zis: „Mama n-a răspuns la ușă și nu am cheile.”
El a strigat pe geam: „Doamnă Margarita!” Am strigat și eu: „Mane!”, dar degeaba.
Atunci, Ale a zis: „Se întâmplă ceva.”
De asta au spart geamul.
Dormitorul din spate părea întors pe dos.
Și atunci m-a strigat cineva…
Nu știu care dintre ei doi a zis: „E aici.”
Erau două probe. Una, cutiile de bijuterii.
Au găsit amprente acolo.
Și a doua, bunica era foarte excentrică
și, dacă punea niște perne în living,
trebuiau să fie aliniate perfect.
Și le-am spus: „Pernele nu sunt aliniate.”
Au întors una și era pătată.
Au făcut analize medico-legale
și au descoperit că era sângele bunicii.
Pe scurt, a sufocat-o.
Pe stradă era haos din cauza presei.
Vecinii întrebau ce s-a întâmplat, c-au văzut la știri. Am spus că nu știu.
Cineva mi-a spus să-mi fac un bagaj. Am luat doar pijamalele.
Nu știam că urmau să izoleze apartamentul.
A furat bijuterii.
Bani, fiindcă bunica primea pensie.
Ucigașa știa exact unde să caute.
Cutiile de bijuterii nu erau la vedere. Erau printre hainele ei.
Apoi ne-am dus la secția de poliție
și atunci mi-au spus.
Atunci am aflat
că bunica era probabil…
o nouă victimă.
Într-un oraș ca Districtul Federal
nu e ușor să găsești acul în carul cu fân.
Dar exista o dovadă cheie care ne-a ajutat să vedem un tipar comun,
adică ceea ce cauți în astfel de cazuri.
Am început să creez un profil geografic marcând pe o hartă
locurile unde se produseseră crimele.
Le-am însemnat cu culori diferite.
Ucigașii în serie nu ucid niciodată aproape de casa lor,
niciodată aproape de locul lor de muncă.
Am observat că erau stații de metrou
în zonele înconjurătoare.
Următoarea oprire, stația Tlatelolco.
Ucigașul ieșea din gară sau schimba trenul.
Și pleca în căutarea unei noi victime.
CĂUTATĂ! ATENȚIE!
Uneori, ucigașa nu găsea pe nimeni
și pleca în altă parte a doua zi.
Saltele, frigidere!
Sau orice vindeți făcut din fier!
În timp ce încercam să stabilim unde locuia sau muncea ucigașa,
am remarcat că uciderile aveau loc în fața parcurilor.
Și am observat că asta coincidea cu faza de selecție.
Știm modus operandi.
Se apropie încercând să câștige încrederea victimei.
SUBPROCUROR PGJDF
Cel mai probabil aproape de un parc sau grădină, căci în 99% din cazuri
crimele s-au produs lângă un parc sau o grădină.
La Subsecretariatul Siguranței Publice,
ca la alte agenții de siguranță similare,
persoanele care ocupă o funcție
au de obicei un indicativ.
O poreclă.
În cazul meu, acesta era „Tigrul”.
Am avut ocazia
să fiu chemat de dl Renato Sale Heredia, procurorul adjunct,
care mi-a spus: „Tigrule, vino la mine în birou.
Vrem să-ți arătăm ce facem ca s-o oprim pe «Ucigașa bătrânelelor».”
Mi-au arătat o hartă a Ciudad de México
pe care erau câteva piuneze.
A spus: „Astea sunt locuri în care s-au produs crimele.
Am desfășurat o operațiune numită «Parcuri și grădini».
Ucigașa merge în parcuri
ca să găsească vârstnice,
apoi se oferă să le conducă acasă,
unde le ucide.”
Am zis: „Vino de partea mea.
Ce vezi?”
S-a apropiat și s-a uitat atent.
A zis: „Harta.” Eu: „Da, dar harta îți vorbește.”
Renato a zis: „Nu înțeleg.”
Iar eu: „Spune-mi ce distanță e între acest parc
și casa unde a ucis.”
„Șase cvartale.”
Am zis: „Șase cvartale pe jos.
Nu e asta.
Te-ai interesat măcar
dacă în acele parcuri există activități
destinate persoanelor vârstnice?” „Nu, nu există.”
Am zis: „Atunci, elimină această ipoteză.
Ai o hartă pe care să apară unde duc aceste străzi?”
Au adus un atlas rutier și am zis: „Uite.
Locurile unde s-au produs crimele
sunt conectate la arterele principale
care asigură o rută de scăpare rapidă.
Atâta timp cât mergi în direcția opusă.”
M-au întrebat: „Vrei să ne ajuți?” Am zis: „Sigur.”
Era 28 septembrie 2005.
Cineva a bătut la ușă. Era dna Lupita.
Dar am observat că o însoțea o femeie.
Foarte robustă.
Nu tocmai plinuță, ci robustă. Era lată în umeri.
Îmi amintesc doar că purta o gabardină roșie.
O gabardină roșie.
Avea păr tuns scurt și ten măsliniu.
Când m-am uitat afară, s-a întors și și-a ridicat
gulerul.
De parcă voia să se ascundă.
Dar nu dăm atenție acestor detalii.
Apoi dna Lupita a urcat cu acea persoană.
Și asta a fost tot.
Nu a fost scandal, nici zgomot, nici nimic.
Dna Lupita zăcea pe spate.
Fusta îi era ridicată.
Sufocată complet cu ciorapii încă în jurul gâtului.
Știți? Înfășurați în jurul lui.
28 SEPTEMBRIE 2005
PANICA BĂTRÂNILOR
DNA GUADALUPE OLIVEIRA A FOST SUGRUMATĂ
ULTIMUL RĂMAS-BUN DE LA DNA LUPITA
Am convocat imediat toți agenții de poliție.
S-au prezentat repede, ca de obicei.
Pe polițiști îi tratezi ca pe polițiști.
Așa că am spus: „Plec de la procuratură,
unde se spune
că ești bun doar să scoți bețivi din baruri, iar asta doar ocazional.
Nu vor înceta să spună că sunteți incompetenți,
inutili, fără valoare.”
În ziua aceea, mașina mea de patrulare era BC3-2050.
Eu răspundeam de prima secțiune a cartierului Moctezuma.
Eram polițiști de proximitate.
Unul dintre agenți a spus: „Jigodiile naibii!”
Am zis: „Se spun lucruri mai rele despre voi.
Că țineți cu echipa Americii.” Iar ei toți…
„Dar spuneți-mi: e adevărat ce au zis la Procuratură?”
„Nu, domnule.”
„- Al cui e orașul ăsta? - Al nostru.
- Cine patrulează? - Noi.
- Cine o va opri? - Noi!
Atunci, dați-i drumul.”
Am pornit prin cartiere la ora 5:00.
Toți agenții au plecat cu acest ordin, să găsească ucigașul în serie.
Apoi am scos portretele robot.
După introducere, am spus:
„Distribuiți-le tuturor unităților.”
Le aveam la noi mereu,
erau ca parte din uniforma noastră.
„Fiți cu ochii în patru.
Raportați tot ce vi se pare ciudat.”
Șeful Briones. Un tip grozav.
Am zis: „Uite.
Tipul ăsta acționează aici.
Uită-te la hartă.
Apoi crește patrulele, dar fă-o diferențiat.”
Și-mi amintesc că a zis: „Da, ca o serpentină.”
Am zis: „Oricum vrei tu, dar trebuie să inovezi.”
Operațiunea Serpentina a constat din patrule
care mergeau cu viteză de croazieră cu sirena pornită.
Trebuia să fim imprevizibili.
Au acoperit toate străzile din cartier,
de la nord la sud și de la sud la nord.
Portretele robot au început să apară în tot orașul.
În presă, campania s-a intensificat.
Erau la propriu pe urmele ei.
Când am venit în Jasso, cel mai des am stat acasă la Ana María de los Reyes.
Mai mereu ne întâlneam în bucătărie.
Bând cafea sau fumând o țigară.
Era un cântec intitulat „Fumez când aștept”.
Avea o canapea de pe care se uita la TV. Mă chema acolo.
„Prefă-te că fumezi și cântă piesa.”
Întotdeauna comunicam prin notițe.
Dacă uitam să ne spunem ceva,
îmi lăsa un bilet pe ușă.
„Joel, am ieșit la cumpărături.”
„Am lăsat mâncare pe aragaz, căpșuni și limonadă.”
Îmi plăcea să-i văd. Se țineau de mână ca un cuplu.
Mergeau la piață împreună.
El îi fluiera ca Pedro Infante lui La Chorreada… Și ea răspundea.
Eram ca doi copii care se bucură de viață.
CHIRIAȘUL ANEI MARÍA
Venea foarte des fiindcă îi plăcea să fumeze o țigară cu mine.
Beam cafea sau suc.
Și mă întreba: „Să aduc brânză sau fasole? Hai să facem un taco.”
Și mâncam un taco.
O persoană frumoasă.
Pe baza cronologiei crimelor, când vă așteptați…?
Îi plăcea să se uite la știri.
Și-mi amintesc că, la un moment dat, a vorbit despre asta.
În Districtul Federal, numărul morților e între șapte…
Știu că i-am spus: „Sunt doar povești.”
Peste 100 de polițiști caută ucigașa în serie
al cărei portret a fost făcut public. Ca expert în criminali în serie,
Ontiveros crede că „Ucigașa bătrânelelor” acționează cam de șapte ani în capitală.
25 IANUARIE 2006
În acea zi m-am trezit, m-am pregătit,
am văzut-o pe Ana, m-a salutat… Am plecat la muncă și mi-am făcut tura.
Din păcate, Joel a întârziat în acea zi.
A avut de recepționat marfă la serviciu și a întârziat.
Când am ieșit de la metrou
și am ajuns la colț ca să intru pe strada Jasso…
m-am întors și am văzut o mașină de poliție în stânga.
Am avut…
un sentiment ciudat.
Am ajuns acasă
și am văzut că ferestrele erau deschise…
la fel și ușa din față a casei.
Mi s-a părut ciudat. Și am fluierat.
Dar n-a răspuns nimeni.
Asta era foarte ciudat și mi-am zis: „Arunc o privire.”
Toate sertarele erau deschise.
Hainele erau împrăștiate.
M-am întors la stânga…
și am văzut-o pe Ana pe jos, în camera cu televizor.
Mi-am spus...
„E imposibil!”
BUCĂTĂRIE - CAMERA CU TV-UL
În acel moment, am auzit un zgomot.
Și am văzut-o…
pe femeia aia.
În acel scurt moment…
ne-am privit în ochi.
N-am vorbit deloc cu ea.
Femeia aia s-a întors.
A plecat calmă prin sufragerie.
Îmi amintesc că am mers încet pe urmele ei.
Am ieșit din casă și, în acel moment,
am simțit impulsul să țip.
„Opriți-o pe femeie!”
M-am gândit la Celina.
Și am început să țip: „Celina!
Celina, ajută-mă!”
A intrat, împingând tare ușa.
„Ajută-mă! Femeia aia a rănit-o pe Ani!”
În acel moment, mergeam pe strada Zaragoza.
Am cotit pe strada José Jasso.
Un tânăr venea în fugă. A zis: „Dle agent, ajutor!”
Am observat că persoana s-a întors și a alergat și mai repede.
Așa că am accelerat
și i-am spus partenerului meu: „Știi ce? Coboară și traversează.
Dacă ia metroul, o pierdem.”
Când era să intre în stația de metrou,
am prins-o și m-a privit nedumerită.
„Urcă. Să vedem ce ai făcut.”
A încercat să mă lovească.
Am văzut că vrea să-mi lovească partenerul.
Am coborât din mașină și m-am dus să-l ajut.
A venit tânărul și a zis: „Ce ai făcut? Ce i-ai făcut vecinei mele?”
A ieșit din casă în fugă.
Femeia a pornit în pas alergător de-a lungul străzii.
Eu și partenerul meu am luat-o de brațe
și am tras-o în mașină.
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR”, PRINSĂ
„Ucigașa bătrânelelor”, prinsă la peste șapte ani de la prima crimă.
Cel mai căutat criminal din Mexic a fost prins.
A fost arestată în cartierul Venustiano Carranza.
…de agenți de la poliția orașului
după ce a ucis o persoană de 82 de ani.
Grație declarației persoanei care a văzut-o plecând,
poliția a reușit s-o captureze.
Ucigașa a fost prinsă. Să vedem cum s-a întâmplat.
Un vecin a văzut ceva suspect. A cerut ajutorul poliției.
Din fericire, era o patrulă în apropiere,
mașina BCA3-1050.
Acum e în arest.
CAPTURATĂ!
Am putut să confirmăm cu mare acuratețe
că aceasta este femeia care a comis
mai multe omucideri de femei în vârstă.
Avea două plase de genul celor de la supermarket,
cu mânere de plastic.
Avea câteva carduri de vot
și carduri de alimente pentru vârstnici.
Avea mai multe cărți de vizită ale unor luptători,
chitanțe de închiriere a unor ringuri de luptă profesioniste.
Avea în plase niște sticle de șampon.
Loțiuni. Un spray de păr,
un telefon mobil,
un tensiometru.
Avea câteva monede vechi,
pandantive, lănțișoare.
Un cartonaș cu Sfântul Lazăr
și încă unul cu Sfânta Moarte.
Avea și un breloc
DOAMNA TĂCERII!
inscripționat: „Doamna Tăcerii!”
„Luptătoare profesionistă, campioană mondială de lupte libere.
Vă urăm un Crăciun fericit și un An Nou fericit.”
Am fost foarte surprins.
Părea o persoană calmă.
Părea o persoană fără urmă de răutate pe chip.
În mașină, a scos un sandviș și a început să-l mănânce.
De fapt, avea în mână o imagine cu Sfânta Moarte.
Și a început să mănânce.
Am sosit.
Am văzut o persoană îmbrăcată țipător
și machiată strident.
Am salutat, m-am așezat și ea s-a întors să mă vadă.
Am zis: „Spuneți-mi ce ați făcut?”
A zis: „Păi, fac multe lucruri.”
Am zis: „Probabil sunteți o femeie importantă.
În plus, sunteți impunătoare.” Mă uitam la brațele ei, la mâinile ei.
Fiindcă, vorbind cu Renato,
el ne-a spus că legiștii lui au indicat
că, la cum se petrecuseră crimele și judecând după mărturii,
era probabil să fie vorba de un bărbat care practica lupte libere.
Din cauza modului de strangulare.
E vorba de „cravată”.
Da, e manevra aceea.
Cei care o practică o execută cu brațul.
Ea o executa cu un obiect.
M-am gândit la asta în timp ce vorbeam cu ea
și i-am văzut brațele și mâinile mari.
Am zis: „Ce sport vă place? Spuneți-mi.” Și am înghiontit-o cu cotul.
A zis: „Îmi plac mult luptele libere.”
Nu mi-a venit să cred.
„Minunat. Super. Ador luptele libere.”
Am zis: „Vin imediat. Mă duc să grăbesc procedurile.”
„Bine. Mersi.”
Am ieșit. Acolo erau Briones și agenții care o reținuseră.
M-am întors spre Briones și am zis: „Ea e.”
De ce ați ucis-o?
- De ce ați ucis-o? - Nu vă pot spune.
Doamnă, cum vă numiți?
- Aveați o relație cu ea? - Nu, domnule.
- E prima dv. crimă? - Cum vă numiți?
Juana Barraza Samperio.
- E prima, doamnă? - Da, doamnă.
- Ați furat ceva din casă? - Nu.
E prima oară când faceți asta?
Prima crimă a fost în 1998.
Și-n decurs de aproape opt ani, 48 de bătrânele au murit.
Iar Procuratura spune că amprentele acestei femei
se potrivesc cu cele găsite la locul a cel puțin zece crime
în care ea pare a fi implicată direct.
Noi am căutat de la bun început un bărbat.
Și marea surpriză pentru toată poliția a fost că ucigașa în serie era femeie.
Ulterior i-am cerut unei colege să verifice dacă chiar era femeie. Și era.
Asta m-a surprins.
Patruzeci de victime. Făptașa e femeie.
N-a fost ușor de imaginat,
fiindcă asta nu e ceva obișnuit.
Faptele fuseseră comise cu violență,
lucru comun mai mult bărbaților decât femeilor.
Brațe puternice, deci bărbat.
Manevra „cravată”. Bărbat.
Stereotipul ucigașului în serie
e mereu bărbat, nu femeie.
Chiar și când spui „ucigașă în serie” se înțelege altceva.
„Ucigașă. Ia te uită!”
Cu totul altă poveste.
O cheamă Juana Barraza Samperio
și recunoaște că și-a ucis victimele cu furie.
Procurorul a dezvăluit trecutul tulbure al acestei femei
și a spus că ar putea fi cauza principală care a transformat-o în ucigașă în serie.
A fost întrebată
de ce și-a ucis victimele, iar ea a răspuns că din furie.
Când ați început să comiteți crime?
- Când ce? - Crimele.
- Nu, e prima dată. - A fost prima dată?
N-ați comis altele? De ce ați ucis azi?
- Sincer, mi-am pierdut cumpătul. - De ce? Ce s-a întâmplat?
- Am început să mă cert cu femeia aia. - De ce?
- De la bani. - Ce bani?
- Plata mea. - N-am fost acolo.
Spuneți-mi totul în amănunt. De ce v-ați certat?
Am ajuns acasă la ea și ea tocmai deschidea ușa.
Venea de la piață.
Am întrebat dacă vrea să-i spăl ceva sau să fac curat în casă.
A zis că nu acum. Am rugat-o să-mi dea puțină apă.
A acceptat și m-a invitat să intru.
M-am uitat în jur, dar n-am furat nimic.
Cum a fost? De ce v-ați înfuriat atât, cât să vreți să-i faceți rău?
Fiindcă am întrebat-o cât îmi dă pe cuverturi.
Când mi-a zis, am spus că e foarte puțin.
A zis: „Voi vreți să luați dublu.” Asta m-a înfuriat.
Am luat banda de cauciuc. Dar nu era a mea. Era pe masa ei.
Am luat-o și am sugrumat-o cu ea.
Ați lăsat amprente la toate locurile crimelor.
Nu inventăm nimic, nu vrem să vă păcălim.
Nu-i nevoie să vă nedreptățim. Ăsta e un caz ca și închis.
- Sunteți aici. V-am prins. - Da.
Nu neg nimic.
Prima dată a zis că toate, apoi că niciuna.
A zis că una, apoi, că doar ultima.
- Ați fost maltratată în copilărie? - Da.
- De cine? - De mama.
V-a maltratat mama dv.? Povestiți-mi.
- Spuneți-mi. - Mama m-a maltratat. Mă lovea.
Și mă înjura întruna. M-a dat unui bărbat în vârstă.
- V-a dat? Eliberați-vă. - Da, unui bărbat foarte bătrân.
- Și a abuzat de mine. - A abuzat?
- Da, de aceea le uram pe femei. - Le urați pe femei.
- Eliberați-vă. - Nu e-o scuză.
Nu merit să fiu iertată de Dumnezeu sau de altcineva.
Sunt vinovată.
După ceea ce a spus ea singură,
când era adolescentă, în primii ani ai adolescenței,
mama ei a dat-o pe o ladă de bere.
A dat-o unei persoane, unui bărbat în vârstă,
în schimbul unei lăzi de bere.
Atunci a început drama ei.
Aceasta a fost, fără îndoială, una dintre cauzele psihologice
ale deviației ei, ale conflictului ei personal.
Probabil prima noastră criminală în serie.
O mexicană.
Am vrea să știm ce se petrece
în mintea unui astfel de criminal.
Când era în sala de așteptare de la Procuratură,
dr. Apodaca i-a spus: „Arată-mi cum le-ai strangulat.”
Am decis să-mi scot cravata și să i-o dau ei.
Și ea a început să explice.
A făcut demonstrația pe dr. Apodaca. A început să-l stranguleze.
La un moment dat, a luat-o valul și a strâns tare.
I-am spus altul coleg, Miguel:
„Avem niște ciorapi de damă la birou.”
Așa ceva.
Când… Lăsați-vă mai jos. Am făcut așa ceva.
Am tras așa, dar sprijinind mâna aici, ca să nu se îndrepte.
Și aici.
Aici trag mai tare.
Când nu mai poți să respiri, cazi, iar eu îi dau drumul.
Dar n-o dau jos…
Și dacă victima nu se lasă jos, ce faceți?
O apăs în jos, așa. Dar n-o ating niciodată cu mâinile.
- Doar cu antebrațele. - Da.
Și mai faceți un nod?
Da, când fac asta și…
Pentru că n-o mai dau jos. Și fac așa.
Da. O lăsați așa.
Uite. Nimeni nu are asta.
Ăsta e unul dintre noduri.
E nodul cu care l-a strangulat pe Miguel.
Vă arăt acum cel mai important lucru.
Lasă un autograf.
Asta e semnătura… Juanei.
I-am spus: „Dați-mi un autograf.”
Și a făcut-o bucuroasă.
Asta e a doua, deoarece pe cealaltă parte
este prima semnătură pe același ciorap de damă.
Ăsta e neprețuit,
mai ales datorită nodului și al semnăturii.
Poliția capitalei se va întâlni cu persoana care a denunțat
ucigașa în serie ca să afle cum îl pot răsplăti.
Agenții de poliție care au făcut arestarea vor primi 100.000 de pesos fiecare.
Mi s-a spus că vor ține o ceremonie
la care voi primi o diplomă.
Era socotit erou, ca polițiștii de proximitate.
Vă oferim această diplomă. Felicitări!
Baftă!
Fă-ne cinste!
- V-ați temut? - Nu, fiindcă e meseria noastră.
Cum v-a schimbat viața prinderea acestei ucigașe în serie?
E mai mult o satisfacție personală.
- Ce v-au spus cei de acasă? - „Felicitări!”
- Copiii. Aveți copii? - Un copil.
- Vârsta? - Șase.
- Șase. E mic, nu? - Da.
- Ce v-a spus soția? - „Felicitări!”
Frații mei, mama, chiar și vecinii.
La interviuri, ni se cerea să facem o poză pentru copiii lor.
De fapt, o bunică mi-a spus odată
că mi-a aprins o lumânare. „V-am aprins o lumânare.”
Parlamentul mi-a acordat această medalie.
Am primit și Medalia pentru Merit în Poliție.
Ca recompensă financiară, am primit fiecare 100.000 de pesos și un apartament.
Asta am…
Au spus din senin:
„Ați fost esențial. Ați fost un erou.”
Dar eu nu cred asta.
Aș fi vrut…
s-o salvez.
Totul despre crimă! Ea a ucis bunicele.
Scrie totul în ziar!
Conform vecinilor ei, Juana Barraza era o femeie normală.
Locuia cu cei doi copii ai ei.
Ca orice femeie, se tundea la un coafor de lângă casă.
Eu o tundeam și refuzam s-o vopsesc, fiindcă avea părul fragil.
Era ciudat că voia mereu să-și schimbe aspectul.
Și avea o problemă la șale, nu putea să umble bine.
Deși a fost reținută, vecinii se tem.
Într-un fel, mi-e foarte frică.
Aici a locuit în ultimele șase luni.
Conform unor vecini, era o femeie retrasă,
care nu interacționa cu niciun vecin.
Toată casa ei era vopsită în roșu.
O dezordine totală,
iar camerele erau pline de obiecte.
Nu te puteai mișca pe lângă paturi
din cauza genților, pantofilor și hainelor împrăștiate peste tot.
În dreapta intrării
era un altar închinat Sfintei Morți.
În living era o fotografia înrămată.
Ce mărime?
Cam 80 cm, ca un poster.
Cu ea stând cu brațele așa,
pozând ca luptătoare.
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR”, CAPTURATĂ
Da, povestea de azi e „Ucigașa Bătrânelelor”.
Misteriosul ucigaș s-a dovedit a fi o femeie practicantă de lupte libere.
Își spunea „Doamna Tăcerii”.
O vreme, a fost luptătoare profesionistă.
I se spunea „Doamna Tăcerii”.
„Doamna Tăcerii”.
„Doamna Tăcerii”. Asta era porecla ei.
Toți voiam să aflăm mai multe,
așa că am hotărât să mergem la Arena San Juan.
Doamnelor și domnilor, în seara asta sunt lupte!
Ne așteaptă meciuri grozave. Răi contra Buni!
Am o întrebare pentru voi. Sunteți gata?
Doamna Tăcerii!
DOAMNA TĂCERII
Eram oarecum prietene… când venea vorba să petrecem.
Petreceam împreună mereu.
Ziceam: „Ieși tu cu tipul ăla? Eu ies cu ăsta.”
Eram…
LUPTĂTOARE
Eram dezlănțuite.
Spunea mereu: „Ce ai nevoie? Trec pe la tine.”
Aveam încredere în ea.
Îi spuneam și problemele mele personale.
Problemele cu fiica mea.
Doamna!
Dar nu părea furioasă.
Nu avea nici urmă de agresiune.
Era o dulceață.
Termin-o!
Dar mi se părea ciudat
că ne scotea la masă și plătea sume mari.
Da, amica mea avea mulți bani.
Mi se părea ciudat că-și vopsea des părul.
Îi spuneam că o să-i cadă.
Îl vopsea aproape lunar.
Se vopsea blond, roșcat,
castaniu.
Și se muta des.
Chiar vinerea trecută,
la știrile de la prânz a apărut o poveste
care te face să te întrebi despre surprizele vieții.
Exact. Femeia care lupta în acea zi
este „Ucigașa Bătrânelelor”.
Pare un act de sfidare
că femeia cea mai căutată de poliție,
al cărei portret robot circula în toată țara,
îndrăznea să apară la televizor.
Cu sânge rece, presupusa ucigașă
a cel puțin zece bătrânele
a declarat în fața camerelor marțea trecută, 17 ianuarie,
că e dură, foarte dură.
Niciodată…
N-am bănuit niciodată că ea era…
făptașa.
Mă uitam la TV cu mama și când a văzut-o…
M-am uitat la mama
și a zis: „Scumpo, aceea e prietena ta.
Vezi? Și obișnuiai să o aduci aici.”
Și, când a fost prinsă, mi-a lipsit.
Rudele mele ziceau: „Nu spune că ți-e prietenă. Nu ți-e rușine?”
„De ce să-mi fie?”
DOAMNA TĂCERII
„Doamna Tăcerii”.
Acesta e un nume de luptător bun.
Nu de rău.
Dar ea era foarte rea.
Poate că, după ce afli că e Doamna Tăcerii,
te gândești că avea un secret.
Ciudat, când a renunțat la lupte din cauza spatelui…
Ridica 100 kg.
Când a renunțat, a început să ucidă.
Cred că își descărca bună parte din frustrarea
acumulată în copilăria ei teribilă
practicând luptele libere.
Cred că a visat mereu să ajungă luptătoare.
Dar n-a fost asta niciodată.
N-a urcat niciodată în ring.
Am întrebat mai multe luptătoare dacă au luptat cu Doamna Tăcerii.
„Nu, niciodată.”
Îi plăcea să fie în mediul luptelor.
Își făcuse propriul costum, dar ea nu lupta.
Oricine își poate face un costum de lupte.
Și oricine poate cumpăra un campionat.
Haide, Doamnă!
Hai, Doamnă!
Haide!
Doamna Tăcerii n-a existat niciodată.
Doamna Tăcerii ar putea petrece restul vieții după gratii,
fiind acuzată în după-amiaza asta de cel puțin 11 crime.
Sunt crime oribile care ne-au zguduit.
DOUĂ CRIME SENZAȚIONALISTE
Când scriam despre cazul Juanei Barraza, mi-am dat seama c-a dat presei și poliției
povestea senzaționalistă perfectă,
prezentând-o pe Juana Barraza ca psihopată
din cauza corpului ei musculos,
care e descris mereu așa pentru că e robustă,
pentru că-i plăceau luptele libere
ca Doamna Tăcerii
și nu atât din cauza crimelor comise.
Apucăturile ei criminale erau descrise ca fiind ceva înnăscut.
S-a dovedit că apucăturile criminale
nu se văd pe fața cuiva.
Așadar, a judeca pe cineva după aspect,
după privire, după trăsături
ajunge să fie un criteriu foarte periculos
ca bază de construire a profilului unui criminal.
În ziua în care…
a trebuit să merg la Tribunalul 67 din Santa Martha,
eram la un metru și jumătate de un geam.
Dincolo de geam era ea.
FIICA MARGARITEI
Și părea mai mare
decât fusese descrisă, ca persoană masivă și robustă.
Ei bine…
O persoană foarte corpolentă, foarte vânjoasă,
cu personalitate puternică.
Arăta ca o nenoro… Scuze.
Așa!
Pe lângă tot ce mi-a făcut,
mi-a luat mama, bunica, pe Mane a mea,
mi-a spus: „Da, dar ai lăsat-o singură.”
N-am mai suportat.
Tocmai fusesem la toaletă. Am ieșit să vomit.
Știam că nu-mi va face nimic,
dar a făcut-o.
Audierea a fost anulată atunci, pentru că...
n-am putut.
N-am simțit ură.
Sincer. N-am simțit ură pentru că l-am rugat pe Dumnezeu
să mă ajute să renunț la partea aceea din mine.
Am bâiguit doar: „Dumnezeu să te ierte.
Pe bune, să te ierte Dumnezeu.”
Și ea s-a uitat fix la mine, mirată.
Îmi amintesc doar că a spus:
CHIRIAȘ ȘI AMIC AL ANEI MARIA
„Știi cine e Dumnezeul meu?”
Am spus: „Nu știu.”
Și a scos un cartonaș cu Sfânta Moarte.
A spus: „Ăsta e Dumnezeul meu și mă protejează.”
Am zis: „Ce bine!
Mă bucur că te protejează.”
Și nu știu de ce i-am mai spus:
„Pe mine nu m-ai rănit.
Dar pe copiii tăi i-ai rănit cel mai tare.”
S-a întors și a plecat.
Juana Barraza Samperio, acuzata,
primit o sentință de 759 de ani și 17 zile de închisoare.
Nu sunt de acord.
Nu sunt de acord cu nimic.
La tribunal, în spatele boxei acuzaților,
se citeau numele tuturor celor pe care se presupune că i-a ucis.
Și ea era foarte calmă.
Se citeau numele și-mi amintesc că ea a spus:
„Mai puneți și altele, hai.
Tot am căzut de fraieră. Cui îi pasă? Mai puneți.”
Juana Barraza Samperio, alias „Ucigașa Bătrânelelor”,
a fost condamnată la 759 de ani pentru uciderea a 17 femei
și alte 12 acuzații de furt.
Așa-zisa „Doamnă a Tăcerii” spune că va ataca verdictul.
Acea sentință
făcea parte din dreptatea
pe care guvernul o voia pentru oameni.
E o condamnare politică.
E o condamnare medievală,
deoarece scopul ei e să aibă un impact asupra opiniei publice,
nu să fie eficientă.
Femeile care ucid în Mexic și-n restul lumii
primesc mereu cele mai lungi condamnări,
fiindcă nu sunt pedepsite pentru faptele lor,
ci fiindcă se crede că sunt rele din fire.
Acea condamnare, în același timp,
funcționează ca avertisment pentru alte femei.
CENTRU DE REABILITARE SOCIALĂ PENTRU FEMEI
Araceli Vázquez, una dintre presupusele „Ucigașe ale Bătrânelelor”,
a stat închisă 19 ani, fără a se fi dovedit că a comis un omor.
La câțiva ani după arestarea mea, eram în închisoare
când colegele mi-au spus: „A fost reținută «Ucigașa Bătrânelelor».”
Am fost șocată. Am zis: „De ce? Nu ziceau că eu sunt aceea?”
Mereu furam lucruri,
dar n-avea legătură cu situația aceea.
Și asupra ei s-au găsit unele obiecte
sau bunuri personale ale persoanelor jefuite.
Și ei susțineau:
„Ea e «Ucigașa Bătrânelelor». Araceli e ucigașa.”
Și m-au prezentat la o conferință de presă în fața a peste 70 de jurnaliști.
A fost prezentată purtând perucă.
Cine știe care dintre mințile sucite
de la secția de poliție a avut ideea perucii.
Au spus: „Să poarte asta ca să dea mai bine, da?”
Și-au făcut de cap la conferința de presă.
Au decis
să creeze o telenovelă.
Procurorul Zayas a zis:
„Araceli va scăpa cu jafurile, așa că hai să-i adăugăm crimele.”
„Sunt 42 de ani.”
„Nu poți face asta. N-am ucis pe nimeni.” Am repetat mereu că n-am ucis.
„Nu, ea e. Înregistrați-o, pregătiți-o! Pârnaia o înghite.”
„SUNT HOAȚĂ, NU UCIGAȘĂ.”
NEAGĂ UCIDEREA BUNICUȚELOR
ÎȘI SUSȚINE NEVINOVĂȚIA
Martora a spus: „Nu e ea.
Persoana pe care am văzut-o era înaltă, cu păr scurt și umeri lați.
Ten alb. Doamna asta e măslinie.
E scundă.
Oamenii ăștia caută pe cineva înalt, cu mâini mari.
Ea nu e așa.”
Araceli Vázquez se potrivea cu profilul suspectei?
Nu, nu 100%.
Să zicem că nu 100%.
Dar datoria noastră
era să analizăm toate dovezile.
M-au ținut la închisoarea Reclusorio Oriente
și zilnic erau ucise trei sau patru persoane.
Așa că mă duceam la director și spuneam:
„Au fost crime noi.
Nu sunt eu!”
Se descoperise că Araceli Vázquez are legătură cu mai multe cazuri.
Printre ele, uciderea doamnei Gloria Rizo.
Dovada era, se pare, că se găsiseră niște bijuterii
pe care Araceli le furase de la dna Gloria.
Araceli a zis: „Amprentele mele nu se găsesc la locul niciunei crime.
Amprentele mele nu coincid
cu crimele care ulterior am aflat că au fost comise de altcineva.”
Când a fost prinsă Juana Barraza,
au zis: „Amprenta corespunde celei de pe paharul pe care ni l-ați adus.”
Mi-au trimis o scrisoare oficială.
Că ea era vinovată de uciderea ei și a multor altor victime.
N-au mai spus nimic de Araceli Vázquez,
n-au spus că o vor elibera… Nu.
Nimic. Eu nu țineam legătura cu ea sau cu altcineva.
Am presupus că, dacă au găsit-o pe cealaltă femeie,
pe Araceli o vor elibera imediat.
Asta nu s-a întâmplat.
Mai târziu, rezultatele anchetei au arătat că ea nu era persoana pe care o căutam.
Un caz greșit.
Nu tocmai, pentru că ea încă execută o condamnare la închisoare.
Poate pentru alte fapte. Nu-mi amintesc.
- Nu vă amintiți de Araceli? - A fost cazul Procuraturii?
Nu, sincer nu-mi amintesc acel caz.
Araceli a ispășit 17 ani și nouă luni pentru furt.
Iar acum ispășește o pedeapsă de 23 de ani
pentru uciderea Margaritei Aceves într-un bloc din Cuitlahuac.
Citind dosarul, nu există dovezi care să o incrimineze de acest omor,
amprentele nu se potrivesc
și nici aspectul fizic cu cel descris de martori.
De fapt, niciun martor n-a indicat-o la înfățișare.
Vreau doar să se clarifice
că nu eu i-am ucis pe oamenii aceia.
Există dovezi pentru asta.
Am tăcut timp de 18 de ani.
Dacă e o eroare judiciară, trebuie îndreptată.
Asta ar fi treaba Procuraturii actuale.
Dar și a sistemului judiciar.
Dacă se dovedește a fi o eroare judiciară,
există mecanisme pentru rezolvarea ei.
E foarte regretabil.
Unul dintre lucrurile îngrozitoare în cazul anchetelor
e că se fac erori. Ar trebui recunoscute și ar trebui să le putem corecta.
Asta nu se face mereu din rațiuni politice sau mediatice.
Dar ar trebui să putem recunoaște că s-a greșit.
Te pune pe gânduri. Dacă nu există dovezi suficiente
ca să demonstrezi vinovăția unei persoane,
de ce e judecată și condamnată acea persoană?
Au spus că Mario Tablas
avea legătură cu patru omucideri.
Apoi șapte, apoi nouă.
Și se pare că era nevinovat.
Exact ca Araceli, a spus: „Amprentele mele lipsesc.”
Am citit în raportul oficial
că unul dintre cazurile de omucidere
pentru care Mario fusese condamnat
coincidea, de fapt,
cu amprentele Juanei Barraza de la locul crimei.
Când l-am întrebat
de ce procurorii au inclus în dosar acuzațiile de omor,
el a spus:
„Au inventat vinovați.”
Mario Tablas a primit aproape 70 de ani de închisoare
pentru uciderea a două bătrâne.
Am aflat că a murit în închisoare,
susținând mereu că e nevinovat, fără a-și fi recăpătat libertatea.
Nu există crimă perfectă, dar există anchete imperfecte.
Problemele astea trebuie rezolvate,
deoarece aduc impunitate.
Juana Barraza e la închisoarea Santa Martha Acatitla,
ispășind pedeapsa pentru uciderea a 16 bătrâne
și jefuirea a 12.
Datorită comportamentului bun, are voie să gătească marțea și să vândă mâncarea,
așa că are un venit la închisoare.
Știm că s-a căsătorit în 2015
și că apoi a divorțat.
Am decis să iau legătura cu Juana.
Am abordat-o cu mare precauție.
Am zis: „Ce faceți? Sunt Claudia Bolaños, reporteră la El Universal.”
Și ea a zis: „Nu acord interviuri.
Și, dacă acord, cer 10.000 de pesos.”
Am fost s-o vizitez la Santa Martha.
Am fost surprinsă să văd…
nu tocmai respect, ci mai degrabă frică din partea paznicilor.
Îi făceau loc și spuneau:
„Doamna Juana, ce faceți?
Treceți, doamnă.”
A devenit un fel de celebritate.
Sau este o celebritate care are un anumit statut social în închisoare.
Mă gândesc la cum oamenii,
când aud termenul „Ucigașa Bătrânelelor” în ultima vreme…
se gândesc poate la o legendă sau la un mit.
Și că, precum orice legendă,
se hrănește din adevăruri
și din minciuni,
iar poliției îi place să spună povești.
Și presei îi place o poveste bună.
O poveste… cu multe elemente.
La fel și oamenilor, societății mexicane
îi place să li se spună povești.
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR”
UCIGAȘA INTIMĂ
SUFLET DE PIATRĂ
„UCIGAȘA BĂTRÂNELELOR”
UCIGAȘA INTIMĂ
16 BĂTRÂNE ÎNTRE 1990-2006
Luptătoare profesionistă
Își spune „Doamna Tăcerii” Nimeni nu bănuiește, nimeni nu se gândește
Ucigașa asta poate fi vecina ta
Primul criminal în serie e femeie.
Și se întâmplă în Ciudad de México, cu bătrânele.
Sigur c-a fost un caz mediatizat.
Atât de mediatizat, că-mi luați un interviu acum, după 20 de ani.
Să vândă mai mult.
De aceea devine mediatizat.
S-au compus despre ea cântece, corridos și cumbias.
„Ucigașa Bătrânelelor”
E o ucigașă în serie
O ucigașă a fost transformat în vedetă.
Deci era „Ucigașa Bătrânelelor” și luptătoare și…
Atâtea lucruri.
Și cu victimele cum rămâne?
Victima unu, victima doi, victima trei.
Se vorbește mai mult despre cum a ucis-o, cum a făcut-o,
ce i s-a furat, în loc de…
cine era persoana ucisă.
Ele au fost uitate, dar nu și de rudele lor.
Ele nu au renunțat,
probabil cer să se facă dreptate după atâția ani.
Și cred că și ei merită
ca anchetele să continue, să se facă dreptate.
Victima…
e un învins
în duelul pentru viață.
Cumplit, nu?
După uciderea fiecărei persoane…
vine o mare durere.
Și oamenii
nu sunt conștienți că lasă…
Că lasă goluri în viața oamenilor.
Juana Barraza, cunoscută și ca „Ucigașa Bătrânelelor”,
își va petrece restul vieții după gratii.
Poliția a înregistrat 49 de cazuri de bătrâne
care au fost strangulate în același mod
între 1998 și 2006.
Juana Barraza a fost acuzată doar de 17 crime,
dar 32 au rămas nerezolvate până în ziua de azi.
E ora 8:04.
VICTIMELE 1998-2002
VICTIMELE 2003
VICTIMELE 2004
VICTIMELE 2005-2006
Subtitrarea: Linda Pricăjan