Downloaded from YTS.MX
Коли танцюю я, то віддаю всю себе
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я була її єдиною дочкою.
Лиш уявіть, я завжди була… усім, так? Я була для неї всім.
Ми були всім одна для одної.
Вона була вимогливою, але мала дуже добре серце.
Вона мене розпещувала.
Вона дала мені все. Головне — свою любов.
Бути її дитиною було великим щастям.
Годі й уявити бабусю, яка б розпещувала внуків більше.
Вона ходила з ними гуляти й усюди їх возила.
За тиждень до події, що змінила моє життя,
трапилось дещо неймовірне й магічне.
Наче мама знала про те, що мало трапитися,
бо вона обдарувала мене любов'ю більшою, ніж будь-коли.
Близько 13:00 чи 13:30
задзвонив телефон, і я побачила, що то був номер мами.
Я завмерла й не хотіла брати слухавку.
Роман, мій партнер, сказав:
«Візьми слухавку. Чому ти не відповідаєш?»
Я схопила телефон.
«Так, мамо, що таке? Як ти?»
Я почула голос свого небожа, який тут мешкав.
«Веро, твоя мама померла».
Її задушили кабелем.
Незважаючи на докази, наявні в поліції, людей похилого віку продовжують убивати.
ФЕДЕРАЛЬНИЙ ОКРУГ, МЕХІКО СЕРІЙНИЙ УБИВЦЯ
Убивця високий,
світлошкірий, має мускулисту статуру.
У період з 1998 до 2005 рр.
у місті Мехіко зареєстровано щонайменше 49 справ.
Справа «Вбивці бабусь» стала
найбільшим викликом для поліції Мехіко.
МОВЧАЗНА ЛЕДІ: СПРАВА ВБИВЦІ БАБУСЬ
ФЕДЕРАЛЬНИЙ ОКРУГ, МЕХІКО
Мама подавала заявку на отримання карти з виплатами для пенсіонерів.
Моя кузина згадала:
«Прийшла соцпрацівниця й сказала, що подасть заявку за неї».
Вона не перевірила її документів.
Вона пішла, залишивши їх із мамою вдвох.
А коли Роман прийшов провідати її,
вона була дуже набрякла, її шкіра посиніла.
28 ЖОВТНЯ 2003 РОКУ
ЗАДУШЕНО БАБУСЮ
Почалося розслідування.
Над усім районом літало безліч гелікоперів.
То був шок.
Приїхав загін особливого призначення та інші люди.
Вони всюди шукали підказки.
Ми й гадки не мали, що відбувається.
Я помітила число поруч з іменем мами.
6. ҐЛОРІЯ ЕНЕДІНА РІСО (81) 28 ЖОВТНЯ 2003 РОКУ
Тож я почала розпитувати офіцера поліції:
«Навіщо вам дошка…
Моя мама — номер шість. Чому?»
«Бо це може бути справою рук серійного вбивці».
Я була вражена.
Мені завжди подобалися слідства.
Злочин, вивчення злочину, його соціальні наслідки.
Мій близький друг
ПАТРІСІЯ ПАЯН КРИМІНОЛОГ
тоді був судмедекспертом району Беніто-Хуарес.
Щоразу, як привозили тіло,
мені цікаво було прийти й розслідувати причини смерті,
ІМ'Я: ПАНІ ПАТРІСІЯ ПАЯН ВІДАНЬЯ
бо я дипломований судмедексперт.
ВІДЗНАКА
У вересні 2003 року я помітила тіло.
СУДОВІ ПОСЛУГИ ПРИВАТНА СПРАВА
КОНФІДЕНЦІЙНО
І він сказав: «Це жінка похилого віку».
Її задушили.
Шнур досі був обмотаний довкола її шиї.
Через тиждень ми знайшли ще одне тіло,
тіло літньої людини,
МАРІЯ ҐВАДАЛУПЕ ҐОНСАЛЕС ХУАНБЕЛС 82 РОКИ
яка померла так само: внаслідок удушення.
Ми почали оглядати поранення жертви й тип вузла, який був використаний,
і нам здалося дивним, що вони були дуже схожі.
Через два тижні надійшло
чергове тіло літньої людини.
Те ж саме.
Ми подумали, що це надто дивно й відбувається надто часто.
А приблизно через місяць трапилося ще одне вбивство.
НАТАЛІЯ ТОРРЕС КАСТРО 85 РОКІВ
Тепер не в Беніто-Хуаресі, а в Койоакані,
з такими ж характерними рисами.
Тоді я вперше й подумала:
«Це серійний убивця».
У 2003 році ми ще не були впевнені, чи то був серійний убивця,
бо в нашій країні не було серійних убивць.
Мої слова не сприйняли серйозно.
«Ні, годі дивитися стільки серіалів».
«Ти перебільшуєш».
Останнім нашим серійним убивцею, який насправді скоїв масове вбивство,
був Ґойо Карденас ще в 1942 році.
Він убив чотирьох хатніх робітниць,
тому й вважався серійним убивцею.
Але від 1942 до 2003 року
те, що в нашій країні не було нічого подібного,
становило для нас великий виклик.
Я слідкувала за новинами.
І почала все занотовувати.
Я почала з минулого.
Перші випадки, які я знайшла,
були в 1996–1997 рр. —
тоді я знайшла перше жорстоке пограбування
особи похилого віку,
під час якого жертву задушили.
СЕРІЙНИЙ УБИВЦЯ ЛІТНІХ ЖІНОК
УБВИЦЮ ДЕВ'ЯТЬОХ БАБУСЬ ВІДСТЕЖУЄТЬСЯ
СЕРІЙНИЙ УБИВЦЯ — ЗАГРОЗА МЕХІКО
Ми почали казати,
що щось відбувається,
КЛАУДІЯ БОЛАНЬЙОС ЖУРНАЛІСТКА
й ставили запитання, які змусили поліцію
визнати, що це таки відбувалося.
Бо вони, вочевидь, не хотіли розголосу.
Ми поступово усвідомили,
що то був серійний убивця.
Може, колись я це заперечував,
але то, мабуть, було на початку.
Ми не хотіли запалювати іскру обурення
БЕРНАРДО БАТІС ОКРУЖНИЙ ПРОКУРОР (2000–2006 РР.)
чи з'являтися в сенсаційних заголовках.
Ми намагалися бути якомога обачнішими.
Нічого не пов'язувало
ТРИВОГА ЧЕРЕЗ СЕРІЙНОГО ВБИВЦЮ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ
жертв та вбивцю.
Вони не були родичами чи друзями, чи ворогами, чи сусідами.
Жодного мотиву, окрім пограбування, не існувало.
Хвиля вбивств літніх людей у Федеральному окрузі
не вщухає.
Народ вважає,
що окружна прокуратура Федерального округу Мехіко
нічого не робить.
Після запеклого опору
міська влада змушена була визнати, що серійний убивця таки існує,
а прокуратура Федерального округу
створила спеціальний загін, щоб знайти й відстежити його.
-Опунція, десять песо за торбину. -Що візьмете?
Ми були готові, бо мали чудову команду спеціалістів та експертів
із відтворення місць злочинів
і з недоторканості місць злочину.
Звісно, ні. Хто ж до такого готовий?
Отже, ми готувалися в процесі.
І що сталося? Родичі жертв
прибрали місця злочинів, мили, складали все.
А коли ми приїжджаємо, то кажемо:
«Навіщо ви все прибрали? Тепер ми не знайдемо відбитки.
Ми не зможемо задокументувати все знімками».
Вони відповідали: «Ні, ми вшановуємо бабусю».
Я все розумію.
Як можна їх звинувачувати?
Поліція Мілвокі каже, що Джефрі Дамер, звинувачений у серійних убивствах,
зізнався в 17 злочинах.
Ми почали вивчати
справи про серійних убивць,
події в інших країнах.
Дамер зізнався поліції,
що отруїв і задушив 11 чоловіків та спотворив їхні тіла.
Нові звинувачення включають убивство 14-річного хлопця.
…Джона Вейна Ґейсі й започаткували термін «серійний убивця».
Річарда Раміреса затримали й притягнули до відповідальності.
Теда Банді, колишнього студента-юриста, засудженого за вбивство трьох жінок,
і підозрюють у вбивстві десятків інших.
Це перша серійна вбивця-жінка в країні, притягнута до суду.
Ворнос зізналася в убивстві сімох чоловіків. Каже, що то був самозахист.
Присяжні в справі обрали для Ейлін Ворнос
електричний стілець.
Ми попросили допомоги із-за кордону,
у людей, які роками розслідували такі справи.
Переважно французів,
які мали справу з «Монстром із Монтмартра».
Тьєррі Пулен — можливо, найжорстокіший убивця
в історії системи правосуддя Франції.
Убито 11 літніх жінок, завжди в той самий спосіб.
Він ішов за жертвами до їхнього дому,
катував їх, доки вони не зізнавалися, де тримають заощадження,
а тоді душив їх.
Смертна кара!
Він викликав значну тривогу в Парижі.
Убивця бабусь,
якого вчора арештували, скоїв щонайменше 21 вбивство.
Завдяки відбиткам пальців та іншим доказам
встановлено особу Тьєррі Пулена, 24 роки.
Це результат трирічної праці.
ТУЛОН, ФРАНЦІЯ
У таких серійних справах, як ця,
злочинця та жертву нічого не пов'язує.
Тож працюйте скільки завгодно
із жертвою,
з її особистим оточенням, та ви нічого не знайдете,
бо зустріч з убивцею — окремий непередбачуваний випадок.
Тому такі слідства такі складні.
І, мабуть, тоді всі розуміли,
як важко було поліції Мексики
працювати в цих ситуаціях.
Моє перше знайомство з поліцією Мексики
відбулося, коли я приїхав викладати курс.
КУРС ПРО СЕРІЙНІ ВБИВСТВА ІЗ-ЗА КОРДОНУ
Це був курс із розслідування вбивств.
Вони вже володіли певними техніками
розслідування серійних убивств.
…участь у курсі.
Кожна країна відзначається своїм типом злочинності.
Іноді навіть траплялися непорозуміння,
бо вони не могли зрозуміти наші методи і казали:
«У Мексиці так не робиться тому й тому».
І я дуже добре їх розумів,
бо ми працюємо по-різному.
За допомогою жестів, трохи англійською, трохи французькою —
ми пройшли курс,
і, думаю, багато чого навчилися з тих методів.
Ми створили профіль
на основі описів, які надали очевидці.
То була висока людина.
У віці від 45 до 48 років.
Широка спина, великі руки.
Велика й сильна.
Коротке волосся.
У вбранні медсестри.
Однією з хитростей убивці
було те, що він удавав людину, яка допомагає
через державну програму, програму соцзабезпечення,
літнім людям.
Вона надавалася як фінансова допомога.
В Андреса Мануеля Лопеса Обрадора, мера Мехіко, з'явилася ідея,
яку він уважав способом
уберегти гідність літніх людей.
Акції підтримки літніх людей продовжуються.
Триста п'ятдесят дві тисячі високошанованих літніх людей
отримає цю допомогу.
Дуже оригінальна програма, дуже важлива.
Тож якщо приходив хтось,
хто вдавав людину, яка допомагає
оформити картку, щоб отримати цю допомогу,
його з радістю приймали.
ЧОЛОВІЧІ ОЧІ
Інформація, якою ми володіли, почала збігатися.
Однак були певні сумніви.
Не було двох очевидців, які б однаково описали ту людину.
Головні напрямки розслідування, які я встановила,
були скеровані на пошуки медсестер,
медичних працівників.
І ми почали прослідковувати методи дії злочинця.
Сьогодні медсестру, яка працює в Інституті соцзабезпечення,
було затримано.
Матильда Санчес Ґальєґос
була хорошою колегою, яку всі ми любили.
МАТИЛЬДУ САНЧЕС ДОПИТУВАЛИ ПОНАД 10 ГОДИН
Тоді я представляла
цих працівників у десяти клініках Інституту соцзабезпечення.
Що ж, 9 січня 2004 року
колеги зателефонували мені,
щоб сказати, що Матильду
практично силоміць заштовхали
до патрульного авто й відвезли геть.
На першій шпальті газети Metro опублікували
один із перших фотороботів «Убивці бабусь».
Парочка патрульних копів, які того дня купили цю газету,
АНТОНІО БАРАНДА ЖУРНАЛІСТ
гортаючи її,
помітили в банку людину
із зовнішніми рисами композиційного портрета злочинця.
Медсестру затримали у відділення банку
в районі Койоакан.
Коли вона побачила поліцію, то почала підозріло поводитися,
тож офіцери вирішили затримати її.
Ми попросили надати інформацію про Матильду.
Вони сказали, що її там не було й що вони гадки не мають, про що я.
Аж раптом вони вибігли
із якоюсь людиною, прикриваючи її куртками,
і я побачила, що на ній білі черевики.
Я одразу ж подумала, що то Матильда.
Тож я вигукнула: «Матильда! Не забирайте Матильду!»
У новинах почали показувати,
що «Вбивцю бабусь» знайшли.
І коли я знову побачила фоторобот,
він дедалі більше здавався схожим на мою колегу.
Я не міг у це повірити, але риси
таки повністю збігалися.
Я сказала колегам: «Знаєте що?
Вона буде цапом-відбувайлом,
і її відправлять за ґрати».
Її посадили до кімнати із дзеркалом
для впізнання свідками з деяких справ.
Вони, звісно, її не впізнали.
Ми заблокували вулицю Тлалпан, щоб змусити їх відпустити Матильду.
Ми сказали, що коли її відпустять на наші поруки,
тоді ми підемо геть.
Вони були змушені відпустити її через 15 годин
без жодних обвинувачень.
Ми мали відбитки пальців і порівняли їх із її відбитками —
вони зовсім не збігалися.
Її відпустили, і нам дуже шкода, що так сталося,
бо так не має бути, правда ж?
У ФБР кажуть,
що серійні вбивці працюють у кілька етапів.
Спочатку етап відбору.
Спостереження за жертвою та переслідування її.
Обирання жертви.
Ми знали, що вона вивчає людину
й перевіряє, чи ця людина сама.
Далі — етап заманювання.
Це було важливо.
Навичка, яка б дозволила їй потрапити в дім.
Це було важко.
У ті часи, особливо через недостатню безпеку громадян,
ніхто нікого не впускав.
Отже, вбивця виказав здібність до спілкування з літніми людьми.
«Привіт, я працюю на міську владу.
Я надаю допомогу пенсіонерам. Що вам потрібно?
Дозвольте допомогти.
Ми дамо вам особливу карту, бо, бачу, ви мешкаєте самі».
«Так, заходьте. Я приготую чаю».
Вона сідала випити чаю. Етап заманювання.
Коли вона розуміла, що та людина стане її жертвою,
то переходила до виконання.
Тоді вона душила.
У дуже подібний спосіб в усіх випадках.
Шарфом
чи чимось із речей бабусь.
То міг бути кабель чи шнур для штор.
Міг бути пояс від халата.
Міг бути кабель від старого магнітофона.
А тоді наставав етап «взяти сувенір».
Вона брала щось, що нагадувало їй про жертву.
МОЛИТВА ДО СВЯТОГО АРХАНГЕЛА МИХАЇЛА
І це викликає обурення в суспільства.
Сподіваюсь, це скоро вирішать.
Це була моя бабуся, та я не хочу, щоб це трапилося із чиєюсь бабусею.
Цим не займаються як слід.
Влада нічого не робить.
Багато років тому літніми людьми ніхто не цікавився.
А тепер нас хочуть захистити від божевілля з убивствами.
Прокуратура визнала, що кількість убивств
літніх людей зросла від 12 до 14 цього року.
Коли хтось умикав телевізор чи розгортав газету,
перше, що бачив, — це новини про «Вбивцю бабусь».
«Убивця бабусь».
ЗАДУШЕНО ЛІТНЮ ЖІНКУ
Не було жодного місця,
де про цю справу не говорили б.
УБИТО ЩЕ ОДНУ БАБУСЮ, В САНТА-МАРІЇ
СЕРІЙНІ ВБИВСТВА
ЗА РІК УБИТО 18 ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ
ОДНА ЛЮДИНА ВБИЛА 20 БАБУСЬ
У кожній сім'ї, усі мусять ходити на роботу, ходити до школи.
А літні люди
залишаються вдома самі.
І тоді вони стають потенційними жертвами
людини, яка може цим скористатися.
Були введені заходи безпеки, навіть на рівні сімей:
«Нікому не відчиняй двері. Ні з ким не розмовляй».
Якщо побачите літню людину із кимось чужим,
якнайшвидше телефонуйте за номерами екстреної служби.
Ми робимо наступне:
кажемо людям бути обережними.
Бути обачними.
Бути насторожі.
Не дозволяти ввести себе в оману так, як, на жаль, ввели в оману інших.
МАРІЯ ДЕ ЛУС ҐОНСАЛЕС АНАЯ 64 РОКИ
Вони почали розуміти, що всі жертви
були жінками, які мешкали самі.
Сказали, що їхні життя були похмурими й сповненими ностальгії.
СУСАНА ВАРҐАС АВТОРКА КНИГИ «ВБИВЦЯ БАБУСЬ»
Це визначає профіль серійного вбивці,
а також стратегію запобігання його діям.
Знати, що на волі блукає хтось,
хто вбиває літніх людей,
і ходити наодинці
цими вулицями, як ось ця жінка, незахищена.
До яких заходів ви вдаєтеся? Ви розглядаєтеся?
Я обертаюсь і дивлюся.
Якщо бачу,
що мене хтось переслідує,
то переходжу вулицю й обережно озираюсь, щоб подивитися,
чи та людина продовжує йти за мною.
Ви знаєте, як виглядає ця людина?
Ні, бо насправді я боюся всіх.
ПОВАГА ДО СТАРШИХ ЗНИЖУЄТЬСЯ
Окружний прокурор Бернардо Батіс зробив особливу заяву,
що визначила параметри слідства.
Старі звички й стандарти поведінки
відносно поваги до старших, жінок та дітей почали зникати,
і кількість убивств справді зростає.
Батіс каже, що до завершення свого терміну він мусить знайти
серійного «Убивцю бабусь»,
бо напади здійснюються на ту частину населення,
на яку раніше ніхто не нападав, навіть злочинці.
Сара Ґарсіа —
одна із найвизначніших акторок золотого віку Мексики,
яка, із часом, стала взірцем мексиканської бабусі,
зіграла роль у фільмі «Троє Ґарсіа»,
роль самовідданої бабусі,
що лає своїх онуків —
типових мачо, які не поважають нікого, крім своєї бабусі.
Заява Бернардо Батіса була буквально
як сцена із «Трьох Ґарсіа».
Існує загальне почуття поваги
до літніх людей, особливо до жінок.
Усі називають їх «бабусями», навіть якщо це не їхні бабусі.
Скажи чому
Скажи, бабусю
Скажи чому
Стільки літ мусиш мати?
Скажи чому
Не любиш ти
Більше на ліжку стрибати
У культурі Мексики бабусі —
це втілення ідеальної жінки.
Самовіддана мама, яка йде на жертви заради сім'ї.
Саме тому те, що мексиканських бабусь убивали, було абсурдним.
Я не хотіла заходити в дім.
Ми відчували, що в будь-яку мить
знову станеться щось жахливе.
Наші нерви були на межі.
Ми мусили попросити поліцію піти з нами,
зібрати кожнісіньке пасмо волосся, кожну смітинку.
У вітальні я знайшла склянку.
Я поклала її в пакет.
Як виявилось, на ній був відбиток пальця того, хто скривдив мою маму.
Це було надважливо.
ЗАЛИШЕНО ВІДБИТОК ПАЛЬЦЯ…
НА МІСЦІ ЗЛОЧИНУ В КУАУТЕМОЦІ ЗНАЙДЕНО ПІДКАЗКУ
ДОКАЗИ ВКАЗУЮТЬ НА «ВБИВЦЮ БАБУСЬ»
Свідчення жертви призвели до затримання цієї жінки,
яку, завдяки відбиткам пальців на склянці,
було розпізнано й знайдено.
Її впізнало четверо літніх людей,
яких ввели в оману обіцянкою надати картки з фінансовою допомогою.
Її утримуватимуть
в Головній прокуратурі у справах розслідувань убивств.
Зв'язок Араселі Васкес
з кількома крадіжками зі зломом
встановлено підрозділом слідчої поліції в генеральній прокуратурі.
Моя мама мала дивакувату рису.
Вона ні з чого не знімала етикетки.
Пам'ятаю, вона мала годинники
з етикетками, які пожовкли від старості.
Й один із годинників, вилучених в Араселі,
мав таку рису.
То було єдине, що я бачила.
І мої діти, які мусили там бути,
сказали: «Бабуся носила такий. Моя бабуся носила це».
Через методи дії цієї жінки поліція розслідує, чи вона
також пов'язана зі щонайменше п'ятьма убивствами
літніх людей, здійснених нещодавно.
Зверніть увагу, що в неї вдома ми знайшли
білий халат, перуку
й посвідчення з Національного інституту старості,
виданих пенсіонерам,
і це відповідає методам дії, притаманним цим убивствам.
У ті часи підозрюваних показували на публіку.
Це відбувалося в пресцентрі.
Там люди були беззахисні
перед тим, що хотіла зробити й сказати поліція.
-Хай сама це зробить! -Хай сама це зробить!
Хай сама це зробить!
Злодій — жінка?
Можна було просто вигукувати запитання.
Звідки ви знали, за які будинки братися?
Бо я ніколи не діяла за конкретним методом.
Я ходила собі.
Якщо бачила літню людину, що підмітає чи визирає назовні…
Не знаю, миє вікна,
то казала: «Тут хтось є».
Якщо я бачила родича, сина, дочку, кого завгодно,
то йшла далі, не заходила.
Тобто насправді я ніколи не вдиралася до будинків.
Її звинуватили у кількох пограбуваннях,
але, можливо, її впізнали в одній зі справ про вбивство.
Ми влаштували впізнання
з усіма вбивцями, пов'язаними із цією справою,
у кімнаті з дзеркалом і свідками.
ОБШУК ДОМУ АРАСЕЛІ ВАСКЕС В АКОЛМАНІ — ЗНАЙДЕНО ВИКРАДЕНІ ПРЕДМЕТИ
ЗЛОДІЙКА ПРИЧЕТНА ДО СМЕРТІ БАБУСІ
ГРАБІЖНИЦЮ ЗВИНУВАЧЕНО В П'ЯТИ ЗЛОЧИНАХ
АРАСЕЛІ ВАСКЕС ҐАРСІА 39 РОКІВ
ПРОКУРАТУРА ПОВ'ЯЗУЄ АРАСЕЛІ ВАСКЕС ТА ЇЇ ЧОЛОВІКА У ЗЛОЧИНАХ
«УБИВЦЮ БАБУСЬ» ПОКАРАНО
УБИВСТВА БАБУСЬ — МОЖЛИВА ЗМОВА
Сьогодні зранку
тіло Марії де лос Анхелес Реппер Ернандес
було знайдено в її кімнаті. Її шия була обв'язана предметом одягу.
Їй було 92 роки.
Я пам'ятаю, що через кілька місяців після затримання Араселі
вбивства продовжували відбуватися,
а отже, виникло запитання:
«Чи це вона?»
«Чи не вона?»
«І хто тоді коїть ці злочини?»
ҐУАДАЛУПЕ ҐОНСАЛЕС САНЧЕС 74 РОКИ
ЕСТЕЛА КАНТОРАЛЬ ТРЕХО 85 РОКІВ
ДЕЛЬФІНА ҐОНСАЛЕС КАСТІЛЛО 92 РОКИ
МАРІЯ ВІРХНІЯ ХЕЛЕУАТСІ ТІСАПАН 84 РОКИ
МАРГАРИТА МАРТЕЛЬ ВАСКЕС 72 РОКИ
МАРІЯ ДЕ ЛОС АНХЕЛЕС КОРТЕС 84 РОКИ
Понад десять бабусь було задушено
у федеральному окрузі в 2004 році.
Усі вони мешкали самі й отримували певний прибуток.
Затримано ще одного потенційного вбивцю літніх жінок.
Його звуть Хорхе Маріо Таблас Сілва. Вважається, що він скоїв два злочини.
Він одягав білих халат й або носив перуку,
або фарбував волосся.
Він вдавав медсестру,
щоб установити зв'язок із Марією Еуґенією Ґусман Ноґес,
66 років, якій чоловік пообіцяв надати картку з фінансовою допомогою.
У столичній прокуратурі
вважають, що він причетний до восьми інших злочинів.
Окружна прокуратура провела багато обшуків і, за офіційними даними,
знайшла багато предметів,
пов'язаних з убивствами бабусь.
П'ЯТИЙ ЗЛОЧИН ІНКРИМІНУЮТЬ УВ'ЯЗНЕНОМУ «ВБИВЦІ БАБУСЬ»
Світла перука,
стетоскоп і навіть Біблія,
на обкладинці якої був уривок
про те, як Бог дає дозвіл на винищення.
Вочевидь, це був другий серійний убивця,
і ми замислювалися «Скільки їх?»
Минуло шість років
відколи Хорхе Маріо Таблас скоїв перший злочин
проти людини, яка його прихистила.
У травні 1998 року
його підозрювали в убивстві
Марії Ампаро Ґонсалес Салседи,
яка також померла від удушення.
Чи вдалося довести його причетність до вбивства?
Ні, здається, ні.
І, як і у випадку з Араселі, не було
переконливих доказів
того, що він був серійним убивцею.
Убивцю наслідували.
І продовжували вбивати.
Ми мусили працювати далі.
СТРАХ, ЩО МОЖУТЬ ІСНУВАТИ НАСЛІДУВАЧІ «ВБИВЦІ БАБУСЬ»
Убивцю наслідували, і прокуратурі,
тодішній окружній прокуратурі, треба було
показати якісь результати.
У цьому й проблема таких справ.
Тоді безліч разів і в багатьох прокуратурах,
щоб розслідувати, затримували людей, а не розслідували, щоб їх затримати.
Для окружної прокуратури то був шанс
послабити тиск, який вони відчували.
Політичний, соціальний і з боку ЗМІ.
Незважаючи на те, що поліція має фотороботи й зачіпки,
убивства літніх людей у місті Мехіко не припинилися.
Столична прокуратура попросила допомоги цього інституту,
чиї слідчі дійшли висновку, що «Вбивця бабусь»
скоротив інтервал між злочинами.
Між першими був рік перерви.
Тоді інтервал скоротився до кількох місяців.
А тепер це кілька тижнів.
Опозиційна партія Мехіко,
звісно ж, використала це для нападок на уряд.
Щоб довести, що все робиться не як слід.
Були скарги на окружного прокурора, пана Батіса.
Люди казали: «Ви спіймаєте "Вбивцю бабусь"?
Наших бабусь убивають».
Пане Бернардо Батіс, окружний прокурор федерального округу.
Ми офіційно висловлюємо щиру стурбованість
МАРІАНА ҐОМЕС ДЕЛЬ КАМПО ЗАКОНОДАВИЦЯ ПНД, 2003–2006 РР.
щодо зростання хвилі жорстокості відносно літніх жінок.
Ми наполягаємо, щоб ви вжили рішучих заходів,
щоб захистити частину суспільства,
яка належить до найбільш вразливих.
Вони вимагали усунення колишнього окружного прокурора.
Ми, місцеві законодавці Партії національної дії,
розпочали заходи з інформування й запобігання
завдяки кампанії під назвою «Безпечний дім»,
з якою, ми вважаємо, вас уже ознайомили.
Існують законодавці ПНД,
які, з добрими чи поганими намірами,
кажуть, що якісь замки, якісь ланцюжки, — необхідні.
Навіть мені один дали безкоштовно.
Замок для дому Батіса.
Для того, щоб дістатися до жертв, непотрібно було ламати двері.
Вони самі їх відчиняли.
Або на вулиці вони давали злочинцеві вказівки, як дістатися до їхнього дому.
Коли я пожартував, журналісти сказали:
«Кажуть, що через те, що ви старий,
вам додому привезуть замок».
Я живу із дружиною.
Я старий, та порох у порохівницях ще є.
Окружний прокуроре, але таке…
Вони дуже засмутилися, та згодом заспокоїлися.
Думаю, рушієм, який зробив справу вибуховою,
був факт того, що в 2005 році
було скоєно вже понад 30 убивств, пов'язаних із цією справою.
Від 1998 до 2005 рр.
у місті Мехіко було зареєстровано щонайменше 49 випадків.
У 1998 році було здійснено три вбивства.
Два — у 1999 році.
Два — у 2001 році. Два — у 2002 році.
До 2003 року їх було 12.
Сімнадцять у 2004 році.
А на вихідних зареєстровано ще два.
Розслідування, які проводила поліція, не були ретельними.
Ми знаємо, що в окружній прокуратурі панував неспокій.
Це впливало на владу.
Це підривало довіру народу до поліції
та тодішню боротьбу зі злочинністю.
НІЛЛ НАЙМАЄ КРИМІНОЛОГА, ЩОБ «УПОЛЮВАТИ» «ВБИВЦЮ БАБУСЬ»
ОПМ ПРОПОНУЄ РЕСУРСИ, ЩОБ ПІЙМАТИ «ВБИВЦЮ БАБУСЬ»
Одним із факторів, що зробили цю справу гучною,
було щоденне політичне протистояння між мером Мехіко
та колишнім президентом Вінсенте Фоксом.
Суперечки відбувалися щодня.
Тому ймовірність існування серійного вбивці
могла відображати немічність мера Мехіко,
який хотів балотуватися на посаду президента.
Хай живе Мексика!
Думаю, справа «Вбивці бабусь»
стала дуже гучною, бо все відбувалося в Мехіко.
Бо хоч ми й спостерігали
зростання в кількості вбивств жінок у штаті Мехіко,
і, на жаль, також і в Сьюдад-Хуарес,
у бідному районі на окраїні,
до них не ставилися так само, бо це відбувалося далеко.
ЧІАУА
Жорстокі злочини проти жінок в Сьюдад-Хуарес не зупинити.
За даними, наданими державною прокуратурою,
убивства жінок становлять понад 10% зареєстрованих злочинів
у тій частині штату Чіуауа.
Слідства, розпочаті більш ніж десятиліття тому,
досі не закриті.
Сьюдад-Хуарес довго відзначається частими випадками насильства.
Вони нічого не розв'язали. Ми не віримо в них.
Я навіть у поліцію не вірю.
Протягом моєї слідчої роботи в справі «Вбивці бабусь»,
яка тривала щонайменше десять років,
я помітила, що за час,
коли в Мехіко відбувалися вбивства літніх жінок,
понад 300 вбивств молодих жінок
було офіційно зареєстровано в Сьюдад-Хуарес.
І щонайменше 4 000 осіб зникло безвісти в штаті Мехіко.
Заяви поліції та ЗМІ
страшенно відрізняються.
Тоді як жертви «Вбивці бабусь»
вважаються вразливими,
молодих жінок засуджують за їхній одяг,
за те, куди вони ходять, де перебувають.
Уряд ніколи не починав таких масштабних пошуків,
щоб розв'язати справи про феміциди,
як із пошуками серійного вбивці літніх жінок.
Насправді 92% феміцидів
залишаються нерозкритими.
Учителька Лоліта не зачиняла двері
майже весь день після повернення з роботи.
А ввечері
вона зачинила їх і пішла спати.
«Убивця бабусь» посиджував із консьєржем
і розмовляв про сусідів,
хто мешкає сам…
Отже, вона дізналася, що вчителька Марія Долорес жила сама
й потоваришувала з нею.
І вона бувала в її квартирі.
Тому вона знала як кажуть, про все, чим та займалася.
І це не зайняло в неї багато часу.
Минув, може, місяць чи два до того, як її вбили у квартирі.
Її шия була обмотана телефонним шнуром, і її задушили.
ФОТОАЛЬБОМ
Відтоді її квартира в тому ж вигляді, в якому вона її залишила.
НАПАДИ «ВБИВЦІ БАБУСЬ»
ТЕПЕР ЇХ 17!
Через кілька місяців нам сказали, що є підозрюваний.
Потенційно підозрілий чоловік.
У деяких випадках
убивця високий, кремезний, зі світлою шкірою.
Судячи з того, як жертв заманювали,
не виключено, що то міг бути чоловік, одягнутий, як жінка.
Нам відомо, що підозрюваний одягається, як жінка,
але, як повідомляють, він також сильний і з великими долонями,
тож це може бути чоловік.
Ми знали, що то міг бути чоловік, перевдягнений на жінку,
чи сильна жінка із чоловічими рисами.
Ми маємо інформацію від свідків,
і ми вважаємо,
що це той, хто найбільше відповідає опису потенційного серійного вбивці.
Імовірність того, що це жінка, була меншою
через силу, з якою задушили жертв.
Однією з найкращих теорій було те,
що це чоловік перевдягнений на жінку.
і то міг бути гомосексуал.
Ми мусили врахувати всі варіанти.
Розслідувати все.
Одного разу ми пішли на наше місце зустрічі на роботі.
Мені було дивно бачити патрульні автівки,
але я не надала цьому значення.
Я прийшла на те місце з дівчатами,
і ми розмовляли.
«Там багато патрульних авто».
Фургони зі знаменитими спеціальними загонами.
Ми й уявити не могли, що то була операція
проти секспрацівників, як це тепер називають.
Раніше це називали «проституцією».
І вони почали підходити туди, де ми зібралися.
З правого й з лівого боку.
Вони почали нас арештовувати.
Ті, хто опирався чи казав: «За що?» чи «Що відбувається?»…
ОРКІДЕА СЕКСПРАЦІВНИЦЯ
Даруйте за лайку, але нас, бляха, гнали силою.
В авто нас труїли сльозогінним газом.
«Не дивися на мене. Тобі капець».
Вони викрали нас,
бо на той час ми не знали причини тієї операції.
Пам'ятаю, я була вдома, коли подзвонила моя колега Альма Делія.
Вона сказала: «Знаєш що?
Тут проводять операцію й усіх затримують».
«Усіх б'ють.
Труять сльозогінним газом».
Ми не знали, що відбувалося довкола.
У нас зняли відбитки пальців з обидвох рук.
Усі наші права порушили. Нас просто розчавлювали.
У народі чи розмовно це називають «рейдом».
Я не наказував здійснити рейд чи масові обшуки.
Якщо превентивна чи судова поліція
зробила щось сама,
що іноді трапляється…
Їм довелося протистояти на вулицях,
що я бачив виключно здалеку, зі свого кабінету.
Окружна прокуратура зі своєю безглуздою теорією чи то гіпотезою,
що «Вбивця бабусь» любив перевдягатися…
Що ж, звісно, хто, як не повії?
«Ця більше схожа. У цієї відповідні риси.
Ні, ця — майже копія фоторобота».
Мене втягнули в це, кажучи, що я «Вбивця бабусь».
Думаю, це через мою статуру.
Через мою зовнішність, бо я кремезна.
Я не схожа на ляльку Барбі.
Чому в певний момент ви підозрювали, що то був чоловік, одягнений, як жінка?
Через фізичну силу.
Гадаю, вони заарештували від 80 до 120 осіб.
На більшість із нас завели справи.
Cправ не заводили.
Не було жодних справ.
Ми лише хотіли перевірити, чи відбитки пальців збігалися.
Збігів не було — і їх відпустили. Більше нічого ми не робили.
ГОМОСЕКСУАЛИ ВИМАГАЮТЬ, ЩОБ ДО НИХ НЕ СТАВИЛИСЯ, ЯК ДО ЗЛОЧИНЦІВ
ТРАНСВЕСТИТИ ПРОТИ «ВБИВЦІ БАБУСЬ»
Ми перепросили.
Але ми мусили вести розслідування.
Ми працювали над дуже серйозною, дуже важкою справою.
І ми працювали над справою
про вбивства найвразливіших людей нашого суспільства — пенсіонерів.
Вони намагалися розкрити справу,
не маючи всіх доказів.
Була велика плутанина.
Пригадую,
було близько 47–48
місць злочину.
Вони мали сліди відбитків пальців.
Та жодні з них не допомогли встановити особу злочинця.
Злочинці нечасто залишають повні відбитки.
В одній зі справ ми отримали повний відбиток.
Вона вдавала фельдшерку.
Вона пропонувала свої послуги.
Вона робила рентген…
Жертві робили рентген. Вбивця просить подивитися знімок.
Він бере його, дивиться.
Родич потенційної жертви заходить в гості — і вбивця тікає.
Ми мали повний відбиток на рентгенівському знімку.
Тепер треба було пов'язати той відбиток з ім'ям.
А ми мали дуже велику базу даних відбитків.
Ми порівняли відбитки пальців, які залишив «Убивця бабусь»
на місці злочину
й не виявили збігів.
Ми зайшли в усі бази даних, які могли.
Ми, звісно, зайшли в бази даних, які належали
іншим прокуратурам у той час.
Вони ретельно перевірили
кожну справу під час розслідування,
але не дізналися, хто це був.
То була нав'язлива ідея,
бо я вже знала, як виглядає та людина.
Тоді просто починаєш шукати, так?
Хто схожий на вбивцю? Ця людина. Ця — не того зросту.
Стіни в моїй кімнаті були завішані фотороботами.
Із картами.
Усі казали: «Треба спіймати її, хай там що».
Я сказала керівнику судово-медичної служби,
що треба зробити об'ємне погруддя.
А він відповів: «Ні, ми робимо їх
лише щоб впізнати скелет».
Тож я вирішила зробити його самотужки.
Оскільки я мала всі фотороботи на той час,
120 чи 125 штук,
я почала визначати середньостатистичні риси однакових очей,
однакового носа, однакових губ —
і створила складений портрет.
Цього було достатньо, щоб створити об'ємний бюст.
Я зробила його з пінопластової основи
і звичайного пластиліну.
Очі були зі скла.
Я наклеїла штучні вії.
І, оскільки то був звичайний пластилін,
він танув від тепла.
Я тримала погруддя вдома, в холодильнику.
Мої дочки були ще малі й казали: «Мамо, забери це геть.
Ми бачимо цю голову щоразу, як відчиняємо холодильник».
І люди почали її впізнавати.
Бо коли я її ліпила,
то зв'язувалася зі свідками й жертвами.
Я запитувала: «Що думаєте?
Схоже на неї? З якого кута ви її бачили?»
І я почала підправляти її,
доки погруддя не почало здаватися людям знайомим.
Стать: жінка.
Вік: 45 років.
Зріст: 1,70 м.
Статура: кремезна. Рот: середній. Губи: тонкі.
Моя бабуся впала у своїй квартирі.
Відтоді вона не могла виходити з дому в справах.
Я просила її переїхати до мене.
Вона відмовилась. То був її дім.
Я запитала: «Хочеш залишитись тут?» Вона відповіла: «Так». Я сказала: «Добре».
Сплануємо все — і можна залишитись тут.
Нас тішило
відвідування музеїв, опери, Палацу мистецтв.
Я навіть до барів її водила.
Вона була…
Вона була… моєю улюбленою людиною в цілім світі.
Вона спала. Я пішла на роботу рано вранці.
Я завжди дзвонила їй між 15:00 та 16:00.
Вона не відповідала.
Це було десь опівдні.
Між 12:00 та 13:00, у мене була перерва на обід.
Мої мама з татом зачиняли вікно, коли їли.
Я сказав: «Я зачиню».
Тоді я розвернувся,
і побачив, як хтось копається в шухлядах Маргарити.
ПАТРІСІЯ ТА ОМАР СУСІДИ МАРГАРИТИ
Вона подивилася на мене.
Ми дивилися одне на одного.
Її погляд був бездушний, холодний, він насторожував.
Я виходила поспіхом, тож забула ключі.
Отже, я подзвонила в двері.
Вона не виходила, І світло було вимкнене. Уже сутеніло.
Я подзвонила до сусідів.
Я сказала: «Моя бабуся не відчиняє, а я не маю ключів».
Вони вигукнули крізь вікно: «Пані Маргарито!»
Я гукнула: «Мане!» — та відповіді не було.
Тоді Але сказав: «Щось не так».
Тому вони розбили вікно.
Спальня виглядала, наче там провели обшук.
Тоді мене покликали…
Не пам'ятаю, хто з них двох покликав мене й сказав: «Вона тут».
Були два докази.
Перший — скриньки з коштовностями.
На них знайшли відбитки.
Другий — моя бабуся, можливо, була дуже ексцентричною.
Якщо вона клала подушки у вітальні,
вони мусили бути ідеально вирівняні.
Я сказала: «Ті подушки лежать нерівно».
Одну з них перевернули — і на ній була пляма.
Було проведено експертизу
і виявлено, що то кров моєї бабусі.
Словом, її задушили.
Через прямі трансляції на вулиці панував хаос.
Сусіди питали: «Що сталося? Ми дивимося новини».
І я відповіла, що нічого не знаю.
Хтось сказав мені спакувати одяг. Я взяла лише піжаму.
Я не знала, що в квартиру не можна буде заходити.
Коштовності вкрали.
Гроші, бо моя бабуся отримувала пенсію.
Убивця чудово знала, де шукати.
Скриньки з коштовностями були сховані. Вони були серед її одягу.
Потім ми пішли до відділку поліції,
і тоді вони мені й сказали.
Тоді я й дізналася,
що, ймовірно, моя бабуся була…
ще однією жертвою.
У містах, як Мехіко,
нелегко знайти голку в сіні.
Проте існував ключовий доказ, який відкрив нам повторювану модель,
яку й шукають у таких справах.
Я почала створювати географічний профіль, роблячи на карті позначки
в місцях, де відбулися вбивства.
Кожен рік був позначений іншим кольором.
Серійні вбивці ніколи не діють поруч зі своїм домом
чи місцем роботи.
Ми помітили, що в прилеглих районах були станції метро.
Наступна зупинка — станція «Тлателолько».
Убивця виходив зі станції або пересідав на інший поїзд.
І йшов шукати нову жертву.
Іноді вбивця нікого не знаходив
і наступного дня їхав в інше місце.
Матраци, холодильники.
Чи ще якийсь товар із залізяччя.
Коли ми намагалися визначити, де живе чи працює вбивця,
то зрозуміли, що вбивства відбувалися поруч із парками.
Отже, ми помітили, як це відповідає етапові відбору.
І маємо метод дії.
Вона наближалася, здобуваючи або намагаючись здобути довіру жертви.
Імовірно, поруч із парком чи садом,
бо в 99% з усіх випадків
убивства трапилися поруч із парком чи садом.
В офісі Заступника Міністра державної безпеки,
як і в інших службах, відповідальних за безпеку,
тим, хто має якусь посаду
ҐАБРІЄЛЬ РЕҐІНО — ЗАСТУПНИК МІНІСТРА ДЕРЖАВНОЇ БЕЗПЕКИ (2003–2006 РР.)
зазвичай дають псевдонім.
Прізвисько.
У моєму випадку мене називали «Тигром».
Мені зателефонував
пан Ренато Салес Ередіа, заступник окружного прокурора,
який сказав: «Тигре, приїдь до мене в офіс».
І він сказав: «Ми хочемо показати тобі, що робимо,
щоб зупинити "Вбивцю бабусь"».
І вони показали мені карту Мехіко,
на якій були кнопки.
Він сказав: «Це територія, на якій відбуваються злочини».
Ми розгорнули операцію під назвою «Парки й сади».
Злочинець ходить в парки
у пошуках літніх людей,
а тоді пропонує провести їх додому,
де вбиває їх».
Отже, я сказав: «Ходіть-но на цей бік.
Що ви бачите?»
Він підійшов і глянув. І просто дивився.
Він сказав: «Карту». Я відповів: «Так, але карта щось вам каже».
Ренато сказав: «Я не розумію».
Я відповів: «Яка відстань від цього парку до будинку, де це трапилося?»
«Шість кварталів».
Я сказав: «Шість кварталів пішки.
Ви помилилися.
Ви хоча б дізналися,
чи в тих парках влаштовують заходи
для літніх людей?»
«Ні, не влаштовують»
Я сказав: «Тоді вам слід відмовитися від цієї гіпотези».
Я запитав: «Ви маєте карту, яка показує напрям вулиць?»
Вони принесли атлас доріг і сказали: «Ось.
Місця, де трапилися злочини,
сполучені з головними дорогами,
що дозволяє швидко втекти.
Якщо робити це в протилежному напрямку».
Вони запитали: «Ви нам допоможете?» Я сказав: «Звичайно».
Це сталося 28 вересня 2005 року.
У двері постукали, то була пані Лупіта.
Але я помітила, що вона прийшла з якоюсь жінкою.
Дуже кремезною.
ОЛІМПІЯ НЬЄБЛА СВІДОК
Не огрядною, а кремезною. Із широкою спиною.
Пригадую, вона була одягнута в червоний дощовик.
Червоний дощовик.
У неї було коротке волосся й темнооливкова шкіра.
І коли я виглянула, вона відвернулася від мене й підтягнула
комір.
Наче хотіла сховатися.
Ми не звернули на це уваги.
Тоді пані Лупіта пішла нагору із тією людиною.
Це й усе.
Не було жодної метушні, жодного шуму — нічого.
Пані Лупіта лежала на спині.
Її спідниця була задерта вгору.
Її задушили, а панчоха все ще була на її шиї.
Розумієте? Обмотана довкола неї.
28 ВЕРЕСНЯ 2005 РОКУ
ЛІТНІ ЛЮДИ ПАНІКУЮТЬ
ЗАДУШЕНО ПАНІ ҐУАДАЛУПЕ ОЛІВЕЙРА
ПРОЩАННЯ ІЗ ПАНІ ЛУПІТОЮ
Я негайно викликав офіцерів поліції.
Вони приїхали одразу, як завжди.
До поліції треба ставитися, як до поліції.
Тож я сказав: «Я виходжу з окружної прокуратури,
де кажуть,
що ви вмієте лише витягувати п'яниць із барів, і то не завжди.
Там постійно повторюють, що ви некомпетентні,
ні на що не здатні, нікчемні».
Моїм патрульним авто було BC3-2050.
ХОСЕ ІСМАЕЛЬ АЛЬВАРАДО ОФІЦЕР ПОЛІЦІЇ
Я відповідав за першу дільницю району Монтесума.
Тоді ми були дільничними офіцерами поліції.
І тоді один із офіцерів сказав: «От вилупки».
Я відповів: «Вони про вас і гірше казали».
Що ви вболіваєте за команду «Америка». «Ой».
«Скажіть мені: у прокуратурі кажуть правду?»
«Ні, сер».
«Кому належить це місто?» «Нам».
«Хто тут патрулює?» «Ми».
«Хто її зупинить?» «Ми».
Я сказав: «То вперед».
Я почав об'їжджати райони о 5:00.
Усі поліціянти виїхали з наказом спіймати серійну вбивцю.
Тоді я взяв фотороботи.
Після настанов я сказав:
«Негайно роздайте їх усім підрозділам».
І ми весь час носили його із собою, наче то була частина уніформи.
«Будьте пильні.
Доповідайте про все, що здається дивним».
Шеф Бріонес. Чудовий хлопець.
Я сказав: «Погляньте.
Цей тип працює на цій території.
Погляньте на цю карту.
Нехай патруль їздить частіше, але робить це по-іншому».
Пам'ятаю, він сказав: «Так, зигзагами».
Я сказав: «Як завгодно, тільки не так, як раніше».
Операція «Зигзаг» полягала в тому, що патрульні автівки
їздили на середній швидкості з увімкненими сиренами.
Ми мусили бути непередбачуваними.
Вони прочісували всі вулиці того району,
з півночі на південь, з півдня на північ.
Фотороботи почали з'являтися по всьому місту.
Кампанія в ЗМІ посилилася.
Ми наступали їй на п'яти.
Більшість часу, який я прожив у Яссо,
я провів у домі Ани Марії де лос Реєс.
Здебільшого ми з нею разом проводили час на кухні.
Пили каву чи палили цигарки.
Є така пісня: «Я курю, чекаючи».
Вона дивилась телевізор, сидячи на дивані, і казала: «Сідай.
Вдай, наче ти куриш, і заспівай цю пісню».
Ми завжди спілкувалися через записки.
Якщо ми щось одне одному не сказали, вона залишала записку на дверях.
«Хоелю, я пішла до крамниці».
«Я залишила їжу на плиті, полуниці й лимонад».
Я любила за ними спостерігати. Вони трималися за руки, були, як парочка.
Ходили на ринок поверталися разом.
Він насвистував їй мелодії, як Педро Інфанте Ла Чорреаді…
А вона відповідала…
Ми були наче двійко дітей, які тішаться життям.
Вона часто навідувалася,
бо любила приходити покурити зі мною.
Ми пили каву, сік.
А тоді вона питала: «Принести сир чи квасолю? З'їжмо тако».
Ми їли тако.
Прекрасна людина.
За хронологією злочинів, коли ви очікуєте…
Вона любила дивитися новини.
І пам'ятаю, що в якийсь момент вона про це говорила.
Отже, у Мехіко кількість смертей може становити від семи…
Пам'ятаю лише, що я сказав:
«Ой, це просто вигадки».
Понад 100 офіцерів поліції шукає серійну вбивцю,
чий фоторобот показують по телебаченню.
Як експерт у справах серійних убивств, Онтіверос вважає, що «Вбивця бабусь»
вбиває у столиці близько семи років.
25 СІЧНЯ 2006 РОКУ
Того дня я прокинувся, зібрався,
побачив Ану, вона ось так мені помахала…
Я пішов на роботу й завершив свою зміну.
На жаль, того дня Хоель повернувся пізно.
Він отримував товар на роботі й прийшов пізніше.
Коли я вийшов зі станції метро
й дійшов до рогу, щоб звернути на вулицю Хассо,
то озирнувся — і ліворуч побачив патрульне авто.
У мене було…
Дивне передчуття.
Я прийшов додому
й побачив, що вікна відчинені
як і вхідні двері.
То було дуже дивно.
І я засвистів.
Та відповіді не було.
То було дуже дивно, тож я подумав: «Загляну до неї».
Усі шухляди були відчинені.
Одяг був розкиданий.
Я повернувся ліворуч…
і побачив Ану, вона лежала на підлозі у вітальні.
Я подумав…
«Цього не може бути».
КУХНЯ — ВІТАЛЬНЯ
У ту мить я почув якийсь звук.
І я побачив…
ту жінку.
Ту коротку мить…
ми дивилися одне одному у вічі.
Я нічого їй не сказав.
Та жінка розвернулася.
Вона спокійно вийшла через вітальню.
Пам'ятаю, як я повільно пішов за нею.
Я вийшов надвір,
і в ту мить
мені захотілося кричати.
«Зупиніть цю жінку!»
І я подумав про Селіну.
Я почав гукати: «Селіно!
Селіно, допоможи!»
Він увійшов, сильно вдаривши у двері.
«Допоможи! Та жінка скривдила Ані!»
У той момент ми проїжджали вулицею Сараґоса.
Ми звернули на вулиці Хосе Хассо.
До нас підбіг молодий чоловік.
Він сказав: «Допоможіть!»
Я помітив, що та людина озирнулася й почала бігти швидше.
Тож я додав швидкості
й сказав напарнику: «Знаєш що?
Виходь і йди на інший бік.
Не можна, щоб вона дісталася до метро».
Коли вона вже майже заходила на станцію,
я схопив її, і вона ось так на мене поглянула.
Вона запитала, за що.
«Сідай, подивимося, що ти накоїла».
Вона спробувала вдарити мене.
Я бачив, як вона намагалася вдарити мого напарника.
Я вийшов з авто й пішов йому на допомогу.
Підійшов молодий чоловік
і запитав: «Що ви накоїли? Що ви зробили з моєю сусідкою?»
Вона вибігла з будинку.
Та жінка вийшла й побігла вулицею.
Ми з напарником схопили її під руки й посадили до патрульного авто.
«УБИВЦЮ БАБУСЬ» СПІЙМАНО
«Убивцю бабусь» спіймали більш ніж через сім років після початку вбивств.
Найбільш розшукувану серійну вбивцю в Мексиці нарешті арештовано.
Її арештували сьогодні в районі Венустіано-Карранса.
…офіцерами міського підрозділу поліції
після того, як вона вбила 82-річну жінку.
Завдяки заяві чоловіка, який побачив її, коли вона виходила,
поліції вдалося затримати її.
«Убивцю бабусь» спіймано. Подивимося, як це трапилося.
Сусід помітив щось підозріле. Він попросив поліцію допомогти.
На щастя, неподалік було патрульне авто,
авто BCA3-1050.
Зараз вона під вартою.
ЗАТРИМАНА!
Нам вдалося підтвердити, з великою точністю,
що це та жінка, яка здійснила
кілька вбивств літніх жінок.
Вона мала два пакети, такі продають в супермаркетах,
із пластиковими ручками.
Вона мала декілька посвідчень виборців,
посвідчення з продовольчих банків для пенсіонерів.
Вона мала декілька візиток реслерів,
чеки на оренду рингів для професійного реслінгу.
У пакетах було кілька банок шампуню.
Лосьйони.
Лак для волосся,
мобільний телефон,
монітор артеріального тиску.
Вона мала старі монети,
підвіски, ланцюжки.
Образок зі святим Лазарем
і ще один із Санта Муерте.
Вона також мала брелок
«МОВЧАЗНА ЛЕДІ!»
із написом: «Мовчазна леді!»
ЧЕМПІОНКА СВІТУ ВФР СЕРЕД ЖІНОК
«Професійна реслерка, світова чемпіонка серед жінок».
Там було: «Бажаємо веселого Різдва й щасливого Нового року».
Я був здивований.
Бачити, що вона така спокійна.
Бачити людину без злоби на обличчі.
Вона сіла в авто, вийняла бутерброд і почала його їсти.
У руці вона тримала образок із Санта Муерте.
І вона почала їсти.
Я приїхав.
Я побачив дуже ефектну жінку,
на якій було забагато макіяжу.
Я привітався. Я сів, і вона озирнулася й глянула на мене.
Я запитав: «Чим ви займаєтесь?»
Вона відповіла: «Багато чим».
Я сказав: «Мабуть, ви важлива жінка.
До того ж показна». Я дивився на її руки.
Дивився на її долоні.
Бо коли я розмовляв із Ренато,
він сказав нам, що його команда криміналістів вказала,
що в на основі того, як відбувалися вбивства, а також свідчень,
мабуть, то був чоловік, який займався реслінгом.
Через те, яку хватку було застосовано.
То була «сталева хватка».
Так, «сталева хватка».
Ті, хто цим займається, роблять хватку рукою.
Вона робила її предметами.
Я подумав про це, коли розмовляв із нею
й побачив її руки та великі долоні.
Я спитав: «Який спорт ви любите?»
Я сказав: «Скажіть мені». І штурхнув її ліктем.
Вона відповіла: «Я дуже люблю реслінг».
Я такий: «О, дідько.
Круто. Чудово. Я люблю реслінг».
Я сказав: «Я зараз повернуся. Скажу, щоб документи оформили швидше».
«Добре. Дякую».
Я вийшов. Там був Бріонес. Були офіцери, які її затримали.
Я повернувся до Бріонеса й сказав: «Це вона».
Чому ви її вбили?
-Чому ви її вбили? -Не скажу.
Як вас звуть?
-Вас щось із нею пов'язувало? -Ні, сер.
-Це ваше перше вбивство? -Як вас звуть?
Хуана Барраса Самперіо.
-Це було вперше? -Так.
-Ви вкрали щось із будинку? -Ні.
Ви скоїли це вперше?
Перший злочин трапився в 1998 році.
«ВБИВЦЮ БАБУСЬ» СПІЙМАНО
Протягом майже восьми років загинуло 48 літніх жінок.
В окружній прокуратурі кажуть, що відбитки цієї жінки
збігаються з відбитками, знайденими у щонайменше десяти вбивствах,
до яких вона мала пряму причетність.
Ми весь час шукали чоловіка.
І всю поліцію здивувало те,
що серійним убивцею була жінка.
Пізніше я сказав своїй співробітниці
перевірити, чи вона справді була жінкою, і вона була.
Я був дуже здивований.
Сорок жертв. Це зробила жінка.
Це було нелегко уявити,
бо так зазвичай не буває.
Крім того, було присутнє насильство,
що більш притаманне чоловікам, ніж жінкам.
Сильні руки — чоловік.
Застосовує хватки — чоловік.
Стереотипний серійний убивця —
завжди чоловік, не жінка.
Навіть сам вираз «серійна вбивця» притягує по-іншому.
«О, жінка-вбивця. Погляньте. Овва!»
Зацікавлює зовсім по-іншому.
Її звуть Хуана Барраса Самперіо,
і вона визнала, що вбила своїх жертв зі злості.
Окружний прокурор дізнався про важке минуле цієї жінки
й сказав, що воно могло бути головною причиною, що зробила її серійною вбивцею.
ЇЇ запитали
про мотив, чому вона вбила своїх жертв,
і вона сказала, що зі злості.
Коли ви почали коїти вбивства?
-Коїти що? -Убивства.
-Ні, то було вперше. -То було вперше?
Решту скоїли не ви? Чому ви сьогодні вбили людину?
-Чесно кажучи, терпець урвався. -Чому? Що сталося? Скажіть.
-Ми з тією жінкою почали сперечатися. -Чому?
-Через гроші. -Які гроші?
-Мою платню. -Мене там не було.
Розкажіть усе детально. Чому ви сперечалися?
Я прийшла до її дому, а вона заходила всередину, відчиняла двері.
Вона повернулася з ринку.
І я запитала, чи їй потрібно, щоб я помила чи прибрала її дім.
Вона сказала: «Зараз — ні». Я попросила води.
Вона дала мені її й радо запросила зайти.
Я переглядала речі, але нічого не вкрала.
Але як усе сталося? Що вас розлютило так, що ви захотіли її скривдити?
Я запитала її, скільки б вона мені заплатила за стьобану ковдру.
Коли вона відповіла, я сказала: «Це дуже мало»
Вона сказала: «Ви хочете заробити вдвічі більше». Це довело мене до сказу.
І я схопила гумку, вона була не моя.
Гумка лежала в неї на столі. Я схопила ту гумку й задушила її нею.
Ви залишили відбитки на всіх місцях злочину.
Ми не вигадуємо й не намагаємося обдурити вас.
Нам непотрібно погано до вас ставитися. Тут усе очевидно.
-Ви тут. Ми вас спіймали. -Так.
Я цього й не заперечую.
Спочатку вона сказала, що всіх, тоді — нікого.
Потім сказала, що одну, тоді — що лише останню.
-Вас кривдили в дитинстві? -Так.
-Хто? -Моя мама.
Мама кривдила вас? Розкажіть про це.
Розкажіть.
Моя мама дуже мене кривдила. Вона мене била.
Вона завжди мене лаяла. Вона віддала мене старшому чоловіку.
-Вона вас віддала? Розкажіть усе. -Так, дуже старому чоловіку.
-І з мене знущалися. -Із вас знущалися?
-Так, тому я сердилась на жінок. -Ви сердилися на жінок.
-Вилийте душу. -Я знаю, що це не виправдання.
Я не заслуговую на прощення ні від Бога, ні від ще когось.
Я це зробила.
За її ж словами,
у підлітковому віці, у ранньому підлітковому віці,
її мама обміняла її на ящик пива.
Вона віддала її іншій людині, старшому чоловіку, пенсіонеру,
в обмін на ящик пива.
Тоді її драма й почала розгортатися.
Це, без сумніву, було однією із психологічних причин
її відхилення, її особистого конфлікту.
Це, мабуть, наша перша серійна вбивця-жінка, так?
У Мексиці.
Ми хотіли б дізнатися, що відбувається
в розумі такого злочинця.
Коли вона перебувала в кімнаті очікування прокуратури,
доктор Аподака попросив її: «Покажіть, як ви їх душили».
Я вирішив зняти краватку й дав її їй.
І вона почала пояснювати.
Вона показувала на докторі Аподака й почала душити його.
В якусь мить вона захопилася й сильно потягнула.
Я сказала іншому колезі, Міґелеві:
«Міґелю, в офісі є панчохи».
Якось так.
Коли… Ви могли б трохи присісти? Я робила якось так.
Тягнула ось так, але опирала руку тут, щоб вона не випрямлялася.
І тут.
Тут я тягнула сильніше,
а коли ви вже не дихаєте, то падаєте, і я вас відпускаю.
Але я не скидаю…
А що ви робите, якщо жертва не присідає?
Я тисну її вниз, ось так.
Але не торкаюся її руками.
-Лише передпліччям. -Так.
І зав'язуєте ще один вузол?
Так, коли роблю так, і…
Тобто, бо я її не скидаю. Я роблю так.
Так. Просто залишаю ось так.
Погляньте. Це унікальна річ.
Це один із її вузлів.
Цим вузлом вона душила Міґеля.
Але найважливіша річ, я вам покажу, —
вона залишала автограф.
Це… підпис Хуани.
Я сказала їй: «Дайте мені свій автограф».
Вона радо це зробила.
Що ж, це другий автограф, бо з іншого боку —
перший, на тій самій панчосі.
Це безцінна річ,
особливо через вузол і підпис.
Столична поліція зустрінеться із чоловіком, який доповів
про серійну вбивцю, щоб дізнатися, як йому можна віддячити.
Офіцери поліції, які провели арешт,
отримають по 100 000 песо кожен.
Мені сказали, що відбудеться церемонія,
на якій я отримаю нагороду.
Насправді його вважали героєм, як і офіцерів слідчої поліції.
Прийміть цю нагороду й наші вітання.
Щасти вам.
З вас могорич.
-Вам було страшно? -Ні, бо це наша робота.
Це ваша робота. Як затримання серійної вбивці змінило ваші життя?
Це дало особисте задоволення. Особисте.
-Що вам сказали рідні? -«Вітаємо».
-Ваші діти. Ви маєте дітей? -Так, одного.
-Скільки йому? -Шість.
-Шість. Він ще маленький? -Так.
-Що вам сказала дружина? -«Вітаю».
Мої брати й сестри, мама, навіть сусіди.
Коли ми давали інтерв'ю,
нас просили позувати для фото з їхніми дітьми.
Якось одна бабуся сказала мені,
що вона поставила свічку за мене. «Я поставила свічку за вас».
Я отримав цю медаль від Конгресу.
Ми також отримали Нагороду за поліцейські досягнення.
І, як фінансову винагороду,
кожен із нас отримав по 100 000 песо й квартиру.
Ось що ми…
І раптом вони сказали:
«Ви зіграли важливу роль. Ви герой».
Але я так не вважаю.
Я б радше хотів…
урятувати її.
Усе про злочини! Вона вбивала бабусь.
Це у газетах!
Зі слів сусідів, Хуана Барраса була звичайною жінкою.
Вона жила з двома своїми дітьми.
Як будь-яка жінка, вона ходила підстригтися два місяці тому
в салоні поблизу свого дому.
Я його підстригла й не хотіла фарбувати, бо воно було ламке.
Мені було дивно що вона щотижня хотіла змінити вигляд.
І в неї був травмований поперек, бо вона не могла нормально ходити.
Хоч її вже затримали,
сусіди однаково налякані.
В якомусь сенсі я дуже налякана, бо лише уявіть.
Ось де вона мешкала минулі шість місяців.
За словами деяких сусідів, вона була самітницею
та не спілкувалася ні з ким із решти мешканців.
Ціле її помешкання було пофарбоване в червоний.
Повний безлад,
а в спальнях було повнісінько речей.
Ліжка неможливо було обійти
через безліч розкиданих пакетів, взуття й одягу.
Праворуч від вхідних дверей
був вівтар Санта Муерте.
У вітальні було фото в рамці.
Якого розміру?
Сантиметрів 80, як плакат.
Там була вона, тримала руки ось так,
позувала, як реслерка.
«УБИВЦЯ БАБУСЬ»: ЗАТРИМАНО
Так, головна історія сьогодні — «Вбивця бабусь».
Виявилось, що загадкова вбивця — реслерка.
Вона називає себе «Мовчазна леді».
Якийсь час
вона була професійною реслеркою.
Її називали «Мовчазною леді».
«Мовчазна леді».
Такий вона мала псевдонім.
Усі ми хотіли знати більше,
тож ми вирішили відвідати арену Сан-Хуан.
Пані та панове, сьогодні відбудеться бій!
Ми запланували чудові бої. Підлі проти чесних!
Маю до вас запитання. Ви готові?
«Мовчазна леді»!
«МОВЧАЗНА ЛЕДІ»
Ми були подругами… веселилися разом.
Ми весь час разом ходили на вечірки.
Типу: «Хочеш цього хлопця? Тоді я — того».
Ми були…
Ми були шалені.
Вона завжди казала: «Що тобі потрібно? Я зайду до тебе».
Так, я дуже їй довіряла
бо я навіть розповідала їй про особисті проблеми.
Розповідала про проблеми з дочкою.
Леді!
Вона ніколи не здавалася сердитою. У ній і сліду агресії не було.
Вона була справжнім серденьком.
Уперед!
Але мені таки здалося дивним,
що вона пригощала нас обідом й оплачувала велетенські рахунки.
Так, моїй товаришці грошей не бракувало.
Мені здавалося дивним, що вона часто фарбувала волосся.
Пам'ятаю, як казала їй: «Твоє волосся повипадає»
Вона фарбувала його майже щомісяця.
У білий, рудий,
коричневий.
І часто переїжджала.
Лише минулої п'ятниці
в денному випуску новин була історія,
яка змушує задуматися про несподіванки долі.
Саме так. Жінка, яка в той день боролася, —
це «Вбивця бабусь».
Це наче акт непокори:
жінка, яку поліція розшукує найактивніше,
чий фоторобот бачила вся країна,
осмілилася з'явитися на телебаченні.
Імовірна вбивця
щонайменше десяти бабусь
холоднокровно сказала перед нашими камерами у вівторок, 17 січня,
що вона дуже, дуже сильна.
Ніколи…
Я ніколи не підозрювала, що вона…
Що то була вона.
Ми з мамою дивилися телевізор, і коли вона її побачила…
Я поглянула на маму,
і вона сказала: «О, золотко. Це твоя подруга.
Бачиш, а ти її сюди приводила».
Коли її спіймали, мені її бракувало.
І мої рідні казали: «Не кажи, що це твоя подруга. Тобі не соромно?»
«За що?»
«МОВЧАЗНА ЛЕДІ»
«Мовчазна леді».
Це ім'я для чесного бійця.
Не для підлого.
Але вона була досить жорсткою.
Якщо подумати, вона «Мовчазна леді»,
бо берегла таємницю.
Як не дивно, коли вона кинула реслінг через травму спини…
Вона підіймала 100-кілограмові тягарі.
Коли вона кинула реслінг, то почала вбивати.
Думаю, вона позбувалася значної частини люті,
викликаної жахливим дитинством,
завдяки боротьбі.
Думаю, вона завжди мріяла стати реслеркою.
Але не стала нею.
Вона ніколи не була на рингу.
Я запитала кількох реслерок:
«Ви колись боролися з "Мовчазною леді"?»
«Ні, ніколи».
Їй подобалося бути серед реслерів.
Їй зробили власний костюм, але вона не була реслеркою.
Хто завгодно може замовити реслерське спорядження.
І хто завгодно може купити титул чемпіона.
Уперед, Леді!
Уперед!
«Мовчазної леді» ніколи не існувало.
«Мовчазна леді» може провести решту життя за ґратами,
бо сьогодні по обіді її звинуватили
в щонайменше 11 вбивствах.
Це жахливі злочини, які нас вразили.
«ВБИВЦЯ БАБУСЬ»
Коли я писала про справу Хуани Барраси,
то зрозуміла, що вона забезпечила ЗМІ й поліції
ідеальну сенсаційну історію,
де Хуана Барраса зображена як психопатка
через своє мускулисте тіло,
яке завжди так описують через те, що вона кремезна,
через свою любов до реслінгу
як «Мовчазна леді»,
а не через злочини, які вона скоїла.
Її кримінальну поведінку зображували як щось вроджене,
закладене в ній природою.
Було доведено, що злочинця
не можна розпізнати з обличчя.
Тому упередження на основі зовнішності,
погляду, рис
перетворюється на дуже небезпечний критерій
як основу, на якій створюється профіль убивці.
Того дня…
Коли я мала прийти в суд номер 67 в Санта-Марті,
я була за півтори метра від скляної шиби.
За тією шибою сиділа вона.
І вона здавалася більшою,
ніж її описували, називаючи великою й кремезною.
Що ж…
Здоровенна, дуже сильна людина
із сильним характером.
Вона виглядає, як суча… Вибачте.
Ось так.
На додачу до того, що вона заподіяла мені —
вона забрала в мене мою маму, мою бабусю, мою Мане —
вона сказала: «Але ти залишила її саму».
Я більше не витримувала.
Я тоді лише повернулася із вбиральні. Виходила, бо мене знудило.
Я знала, що вона нічого мені не зробить,
але зробила.
Того дня слухання скасували тому, що…
я не могла.
Я не відчуваю ненависті.
Чесно. Я не відчуваю ненависті, бо попросила Бога
допомогти відпустити ту частину мене.
Я просто випалила: «Хай Бог простить вам.
Серйозно, хай Бог вам простить».
І вона здивовано подивилася на мене.
Пам'ятаю лише, як вона сказала:
«Знаєте, хто мій бог?»
Я відповів: «Не знаю».
І вона вийняла образок із Санта Муерте.
Вона сказала: «Це мій бог, і вона мене захищає».
Я сказав: «Чудово!»
«Я радий».
І сам не знаю чому, я сказав їй:
«Мене ви не скривдили.
Найбільше ви скривдили своїх дітей».
І вона розвернулась і вийшла геть.
Обвинуваченій, Хуані Баррасі Самперіо,
присудили вирок
759 років і 17 днів ув'язнення.
Я не згодна.
Я ні з чим не погоджуюсь.
У суді, за кабіною для підсудних,
імена усіх,
кого вона ймовірно вбила, були зачитані.
Вона була дуже спокійна.
Коли імена читали, пам'ятаю, як вона сказала:
«Ну ж бо, додайте ще когось.
Я тут цап-відбувайло. Яка різниця? додайте ще когось».
Хуану Баррасу Самперіо, також відому як «Убивця бабусь»,
засудили до 759 років ув'язнення.
…за вбивство 17 жінок і 12 обвинувачень у пограбуванні.
Так звана «Мовчазна леді» каже, що подасть апеляцію.
Той вирок
був складовою відчуття правосуддя,
яке уряд хотів дати народові.
Це політичний вирок.
Це середньовічний вирок,
бо його мета — вплив на думку громадськості,
а не ефективність.
Жінки-вбивці в Мексиці та й в решті світу
постійно отримують більші вироки,
бо їх карають не за те, що вони скоїли,
а за те, що їх вважають лихими від природи.
І той вирок
одночасно є попередженням для інших жінок.
ЖІНОЧИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ УРЯД ФЕДЕРАЛЬНОГО ОКРУГУ
Араселі Васкес, одна з імовірних «Убивць бабусь»,
провела у в'язниці 19 років,
хоча її участь у вбивствах не доведено.
Через кілька років після мого арешту я була у в'язниці,
коли товаришки по камері сказали мені: «"Убивцю бабусь" затримали».
Я була шокована й сказала: «Чому? Хіба вони не казали, що то була я?»
Я крала,
але з тими подіями не мала нічого спільного.
У неї знайшли речі
чи те, що належало людям, яких пограбували.
І вони стверджували:
«Вона "Вбивця бабусь". Араселі — убивця».
І на пресконференції мене показало понад 70 агентств новин.
Її показали в перуці.
Хтозна, чиєму скаженому розуму
з підрозділу слідчої поліції
належала ідея з перукою.
Вони сказали: «Хай одягне перуку, це притягне більше уваги».
На пресконференції всі шаленіли.
Вони вирішили
створити драму.
Прокурор Заяс сказав:
«Пограбування зійдуть Араселі з рук, тож додайте вбивства».
«Сорок два роки».
«Ні, так не можна. Я нікого не вбивала».
Я повторювала, що нікого не вбивала.
«Ні, це вона. Запишіть, підготуйте її. Вона поїде прямо до в'язниці».
«Я ЗЛОДІЙКА — НЕ ВБИВЦЯ»
ВОНА ЗАПЕРЕЧУЄ, ЩО ВБИВАЛА БАБУСЬ
ЗАЯВЛЯЄ, ЩО НЕВИННА
Свідок сказав: «Це не вона».
«Людина, яку я бачила, була висока, з коротким волоссям і широкими плечима.
Світла шкіра. У цієї жінки темна шкіра.
Вона низька.
Вони шукали високу людину
з великими руками.
І це не вона».
Чи Араселі Васкес підпадала під профіль убивці?
Ні, не на 100%.
Скажімо, не на 100%,
проте нашим обов'язком було
дослідити всі наявні докази.
Мене відправили у в'язницю Реклусоріо Оріенте,
і щодня вбивали троє чи четверо осіб.
Тож я пішла до начальника в'язниці й сказала:
«Убивства продовжуються. Це не я!»
На початку Араселі Васкес була пов'язана з кількома справами.
Серед них — убивство пані Ґлорії Рісо.
Доказом було те, що, ймовірно, було знайдено коштовності,
які Араселі вкрала в пані Ґлорії.
Араселі сказала: «Моїх відбитків немає на жодному місці злочину.
Мої відбитки не збігаються
з відбитками вбивці, і згодом ми дізнаємося, що це робила інша людина».
Коли Хуану Баррасу затримали,
то сказали лише: «Її відбитки збігаються з відбитками на склянці, яку ви принесли».
Сказали. Навіть офіційного листа дали.
Що виключно вона винна
в її вбивстві й убивствах багатьох інших людей.
Араселі Васкес більше ніколи не згадували
й не казали: «Ми її звільнимо…» Ні.
Отже, нічого. Я не зв'язувалася з нею чи ще кимось.
Я подумала, що якщо знайшли ту іншу жінку,
то Араселі одразу ж відпустять.
Цього не сталося.
Пізніше результати слідства показали,
що вона не була тією, кого ми шукали.
Справу закрито.
Не зовсім, бо вона досі відбуває термін у в'язниці.
Мабуть, за інші звинувачення. Я не пам'ятаю.
-Ви не пам'ятаєте Араселі? -Це справа Прокурора в справах убивств?
Ні, чесно, я не пам'ятаю тієї справи.
Араселі відбула термін 17 років і дев'ять місяців за пограбування.
А тепер вона відбуває додатковий термін, 23 роки,
за вбивство Маргарити Асевес в населеному пункті С'юітлахуак
Згідно з досьє, не існує доказів, які пов'язують її із цим убивством,
відбитки пальців не збігаються,
як і описи свідків.
Насправді жоден свідок ні разу її не впізнав.
Я лише хочу донести,
що я не вбивала тих людей.
І цьому є докази.
Я мовчала 18 років.
Якщо виникла судова помилка, її треба виправити.
За це відповідає теперішня окружна прокуратура.
А також суд.
Якщо виявиться…
Якщо виявиться, що це судова помилка, існують механізми її виправлення.
Це дуже прикро.
Але однією з найгірших речей у розслідуваннях
є те, що трапляються помилки, які слід визнавати,
і ми мусимо мати змогу виправити їх.
Це не завжди робиться,
з політичних чи медійних причин.
Але треба вміти визнавати скоєні помилки.
Це змушує задуматися: якщо не існує достатньо доказів,
щоб довести чиюсь вину,
то чому проти неї порушують справу й засуджують її?
Казали, що Маріо Таблас
причетний до чотирьох убивств.
Тоді до сімох. Тоді до дев'яти.
І, звісно, він їх не скоював.
Як і Араселі, він казав: «Моїх відбитків там немає».
Ми прочитали в офіційному звіті,
що в одній зі справ з убивством,
за яку Маріо засудили,
насправді
на місці злочину були відбитки Хуани Барраси.
Коли ми його запитали,
чому прокурори висунули звинувачення в убивстві,
він сказав:
«Вони фабрикують винних».
Маріо Табласа засудили до майже 70 років у в'язниці
за вбивство двох літніх жінок.
Наскільки мені відомо, він помер за ґратами,
і він завжди стверджував, що не винен.
Його так і не звільнили.
Не існує ідеального злочину,
проте існують неідеальні слідства.
Ці проблеми треба вирішити,
бо вони сприяють безкарності.
Хуана Барраса перебуває у в'язниці Санта-Марта Акатітла,
де відбуває термін за вбивство 16 літніх жінок
і пограбування ще 12 жертв.
Через хорошу поведінку їй дозволили
готувати по вівторках і продавати свою їжу,
й таким чином заробляти у в'язниці.
Нам відомо, що в 2015 році вона вийшла заміж,
а пізніше розлучилася.
Я вирішила зв'язатися з Хуаною.
Я підійшла до неї дуже обережно.
Я сказала: «Як ви? Я Клаудія Боланьос,
репортерка з El Universal».
А вона відповіла: «Я не даю інтерв'ю.
Якщо дам, то за 10 000 песо».
Я поїхала на зустріч із нею до Санта-Марти.
Мене шокувало, що…
То була не зовсім повага, скоріше страх з боку наглядачів.
Вони пропускали її й казали:
«Пані Хуано, як ви?
Проходьте, будь ласка».
Вона стала такою собі знаменитістю.
Вона знаменитість, яка має
у в'язниці певний соціальний статус.
Я розмірковую про те, як люди,
коли нині вони чують «Убивця бабусь»…
мабуть, думають про легенду чи міф.
І цю, як і будь-яку іншу легенду,
створено на основі правди
й брехні,
а поліція любить розповідати небилиці.
ЗМІ також полюбляють хороші розповіді.
Історії… з багатьма елементами.
А також народ, суспільство Мексики,
любить ці історії слухати.
ХУАНА БАРРАСА
«УБИВЦЯ БАБУСЬ»
ВБИВЦЯ ПОРУЧ
ІЗ ЖОРСТКИМ СЕРЦЕМ
«УБИВЦЯ БАБУСЬ»
ВБИВЦЯ ПОРУЧ
16 ЖЕРТВ, 1990–2006 РР.
Реслерка відома
«Мовчазною леді» себе називає
Ніхто не підозрює, ніхто й не уявляє
Що живе вона в сусідньому домі
Це перший серійний убивця, і це жінка.
І це відбувається в Мехіко, з літніми жінками.
Недивно, що то була гучна справа.
Вона була такою гучною, що ви берете в мене інтерв'ю зараз,
через 20 років.
Щоб заробити більше.
Тому вона стала гучною.
Про неї писали пісні, коридо й кумбії.
Вона «Вбивця бабусь»
«Вбивця бабусь»
Вона серійна вбивця
Злочинниця перетворилася на зірку.
Отже, вона була «Вбивцею бабусь», і реслеркою, і…
Ким лише не була. Я думаю:
«А як щодо жертв?»
Перша жертв, друга, третя.
Відбулося вбивство, а розмовляють більше про те, як убили,
як це зробили, що в неї вкрали,
а не про те,
ким була людина, яку вбили.
Їх забувають, та не їхні рідні.
Вони нікуди не зникли
й, мабуть, досі вимагають правосуддя, через багато років.
І я вважаю, що вони також заслуговують
на продовження слідства, щоб запанувало правосуддя.
Жертва
зазнає поразки
в дуелі життя.
Жахливо, правда?
Після вбивства кожної людини…
залишається великий біль.
І люди
не усвідомлюють, що залишають…
що залишають пустку в життях інших.
Хуана Барраса, також відома як «Убивця бабусь»,
проведе решту життя за ґратами.
Поліція зареєструвала 49 випадків із літніми жінками,
яких задушили за тим самим методом дії
з 1998 по 2006 рік.
Хуану Баррасу звинуватили лише в 17 убивствах,
а 32 вбивства донині залишаються нерозкритими.
Зараз 8:04.
ЖЕРТВИ 1998 — 1999 — 2001 — 2002
ЖЕРТВИ 2003
ЖЕРТВИ 2004
ЖЕРТВИ 2005 — 2006
Переклад субтитрів: Анастасія Хома