Downloaded from YTS.MX
- Hej, hvordan går det? - Hvordan kom I hertil?
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Vi tog en Uber. - Uber, skat.
Og han var virkelig flink.
Ja, han synes, vi var sjove, for det er vi.
- Hvordan har du det? - Jeg har det godt.
Jeg er spændt på at se, hvordan min anden præsentation er anderledes.
Undskyld, at jeg ikke kom til den anden.
Du går i skole, det er okay. Så du er ledig?
Ja, jeg er ledig.
Ja, hestehalen virker meget sidste show-agtig.
- Du har haft hestehale. - Det ved jeg, du har.
- Din fletning på Kimmel i morges? - Så du den?
- Virkelig sød - Ja?
- Ja. - Tak! Jeg er glad for, I godkender den.
- Det gør vi. - Ja.
- Jeg savner jer. - Vi har savnet dig!
Men vi har hele to uger til at være sammen i.
Jeg beder ikke om mere.
- Jeg ville sige? - Det sagde vi.
Kun fordi du ringede til os begge hver for sig.
Og vi tænkte, "Hvorfor ringer hun? Vi har ikke for mange middage
til at løbe tør for ting at sige."
Tre og en halv time i bilen.
Jeg kunne have fløjet herfra til Chicago.
Det er sandt. Du bør tage tilbage til Chicago snart.
Kunne have taget tilbage til Chicago.
- Så vi? - Hejsa.
- Hej, velkommen. - Det her er Rita.
- Hun er vores regissør. - Hej, Rita.
- Tager os med overalt. - Regissør. Hej.
- Det er sidste show. - Jeg ved det.
- Vil du have dem her på hende? - Okay.
Godt gået.
Er I klar til at se Michelle Obama? Lav noget larm!
Kom så! Nu sker der!
Sidste aften!
- I aftes. Vi skal nok gøre det godt. - I LA.
- Det bliver rigtig skarpt. - På den sidste aften.
To, tre!
Jeg bliver!
MIN HISTORIE
For fire år siden, udgav jeg min erindringsbog Min historie.
Jeg rejste rundt i hele landet og verden
og mødte så mange fantastiske mennesker, herunder nogle af jer.
Turen var en af de bedste oplevelser i mit liv.
Men så, nærmest på et øjeblik, ændrede alt sig.
ALLE ARRANGEMENTER ER UDSAT
Verden blev lukket ned og lukket inde.
Vi blev revet fra hinanden.
Samtidig havde vi at gøre med andre dybt personlige udfordringer.
Et opgør med race i Amerika, der for længst burde have fundet sted.
Alt dette har efterladt os rystede og vrede,
fortvivlede og usynlige,
og måske mere end noget andet, alene.
Hvordan er vi kommet hertil?
Hvordan har vi ændret os?
Og vigtigst af alt, hvordan kan vi genvinde en vis stabilitet?
Det er de spørgsmål, jeg har tænkt over
i min nye bog og podcast.
Det har mange af jer sikkert også.
Det er derfor, vi er her i aften, sammen igen.
For selv når verden føles så mørk,
forsøger vi alle at beskytte, tænde og dele det lys, vi bærer.
LYSET I OS ALLE
Tro mig, jeg har ikke alle svarene.
Langt fra. Men jeg har min historie.
Og det har du også.
Og for at hjælpe os med at begynde at flette disse historier sammen,
er jeg glad for at have min kære ven til at oplyse en vej fremad.
Byd hjertelig velkommen til den eneste ene
Oprah Winfrey!
Hej, LA!
Hejsa!
Hej, LA!
Hej, LA deroppe!
Hej, LA derude!
Så dejligt at se jer, LA!
Du godeste.
Så hvor fantastisk, at I er herude
en tirsdag aften?
Til den sidste aften på turnéen Lyset i os alle !
Se jer lige!
Okay. Jeg ved, at I alle sammen på et tidspunkt i jeres liv har været
til et arrangement, hvor værten
står foran jer og siger,
"Vi har en gæst i aften, som ikke behøver nogen introduktion",
og så bruger de de næste 20 minutter på
at fortælle dig alt, hvad den person har gjort siden fødslen.
Det vil jeg ikke gøre.
Fordi jeg ved, at I allerede ved, hvem der er her.
Jeg ved det, for I kørte på 101 og 405 og 5?
og 10?
Jeg kørte på 101, det tog tre og en halv time.
Jeg er her af den samme grund som jer.
For at få noget af det lys, hun bærer!
Så kvinden, der virkelig ikke har brug for en introduktion.
Vores evige førstedame,
Michelle Obama!
Oprah Winfrey!
- Se lige. - Se LA!
YouTube Theater!
Sidste aften!
Åh, Gud!
LA!
Se, det er en måde at slutte en turné på.
- Det her er? - Jeg tror, det er det.
Jeg må sige, det er en tirsdag aften?
- Det er tirsdag aften! - Det er ikke?
Der er ikke engang midt på ugen, og folk er kommet
- for at se dig. - Jøsses.
Altså?
Jeg tror, det var en ret stor bonus,
at vi også fik frøken Oprah Winfrey her.
Jeg må bare sige, at alle andre ordstyrere
var så glade for, at de ikke var efter dig.
- Så? - Altså?
Det er så interessant, fordi...
Jeg har set dig på Instagram,
og folk har skrevet til mig, "Åh, Gud,
se, hvad Conan gjorde, hvad Tracee Ellis Ross gjorde,
hvad Gayle gjorde Har du set Tyler? Har du set Ellen?"
Og så tænkte jeg ligesom, "Åh, Gud?"
Satte dit bange sind ind?
- Mit bange sind! - Se? Selv Oprah Winfrey har
- et bange sind. - Et bange sind!
- Du ved? - Faktisk?
Ved du, hvad der skete? Jeg tænkte,
"Okay, jeg går tilbage til værktøjskassen?"
Præcis. Du ved, hvordan det skal gøres.
-"Jeg ved, hvordan man interviewer." - Jeg ved, hvordan man interviewer!
- Jeg er ikke bange for folk. - Præcis!
- Så her er vi. - Ja. Tak, fordi du er her,
- min kære ven. - Tak. Jeg elsker dig så højt.
- Jeg elsker også dig. - Jeg værdsætter dig meget.
- I lige måde. - Det, du står for.
Dette er altså den sidste aften på en turné i seks byer,
som blev til efter en nedlukning.
-Åh, ja. - Så du kom ud på den anden side
og gav os Lyset i os alle. Kæmper for Lyset i os alle.
Men inden du kom til den anden side,
vil jeg vide, hvor du var, og hvad der skete,
da du indså, at det her er alvorligt,
- og at vi ikke skal nogen vegne? - Ja.
Interessant nok var jeg på farten.
Turnéen var lige afsluttet, vi tog lidt fri, og jeg var på farten
for at holde et par foredrag.
Og jeg var i Las Vegas, fordi jeg også kombinerede disse foredrag
med en fejring med mit hold
for at takke for deres hårde arbejde på turnéen.
- Så det her er marts 2020. - Det er marts.
Og der var stadig en del snak om COVID,
men det er lidt frem og tilbage, "Hvad er det her?". Så vi er i Las Vegas,
og så kom der en langsom bølge af aflysninger.
Husker du den? Fordi folk ikke vidste, hvad de skulle gøre.
- Korrekt. - Virksomheder traf
øjebliks beslutninger, og derfor sad vi fast i Vegas
og så, hvordan verden langsomt lukkede. Sådan føltes det.
Begivenheder begyndte at blive aflyst. Og vi er i Vegas.
Kasinoerne begyndte langsomt at blive tomme.
Gaderne i Las Vegas begyndte at blive tomme.
Det føltes som om, vi var i en spøgelsesby.
- Tænkte du, at du skulle hjem? -Åh, ja.
Vi forsøgte at være ansvarlige og vente til den sidste begivenhed blev aflyst.
- Okay. - Og så aflyste de den endelig,
vi kom tilbage på flyet, kom hjem.
Det var uhyggeligt at være på farten,
når verden langsomt lukkede ned.
- Vi var ikke engang sikre. - Vi var ikke sikre på noget som helst.
- Alle brugte bare håndsprit. - Det er rigtigt.
- Vaskede deres dagligvarer. - Ja.
- Vaskede deres dagligvarer, ja. - Med sæbe.
Det var den fase, ja.
Og så var jeg bekymret for pigerne, fordi de var
stadig i skole, og jeg tænkte, "Mine babyer er derude med COVID!"
Jeg håbede, at universiteterne ville være ansvarlige.
Endelig blev det besluttet, at de skulle hjem,
men så tænkte jeg, "Åh, Gud, de skal ind i mit hus?"
Jeg tænkte, "De går gennem lufthavne og sidder i fly",
så Barack og jeg bad dem om at bruge mundbind.
Og da de kom hjem,
fik jeg dem til at blive i garagen
og åbne alle deres ting.
Jeg ville have dem til at blive derude.
Jeg bad dem om at tage deres rejsetøj af.
Vi vidste ikke, hvad der foregik.
Min mand syntes, jeg var en smule irrationel,
men jeg tænkte, "Vi prøver at..." vi vidste ingenting!
Det er ikke irrationelt, skat. Stedman boede i gæstehuset i 14 dage.
Det kan jeg godt huske!
Det var i løbet af den 14-dages periode.
Se nu, Malia og Sasha, i det mindste lod jeg jer komme ind i huset.
Men vi var ved at forberede os på at skabe et COVID-sikkert miljø,
og da de havde rejst, holdt vi lidt vejret
og sikrede os, at de ikke bragte virus med hjem.
Vi vidste ikke, hvor længe vi skulle vente, hvad inkubationstiden var.
Var du bange for at få COVID det første år, før vaccinerne
- var tilgængelige? - Det er interessant.
Jeg tror, det hjalp, at vi boede med en tidligere præsident?
- Det kan være nyttigt. - Der...
Ikke en hvilken som helst præsident, men én der læser og tror på videnskab.
Der havde?
styret landet gennem flere pandemier.
Kan I huske Ebola?
Jeg tror, at der blev rapporteret ét tilfælde i USA.
Det var min mand.
Han bragte os tilbage fra depressionens rand,
det glemmer alle, hvor dårligt det stod til med os.
Så vi boede med ham, vi kalder faktafyren.
Han vidste nok til at vide, hvad det var.
Så det var skræmmende, men vi havde oplysninger.
- Det, der var skræmmende? - Så du var komfortabelt bange.
Vi var komfortabelt bange. Det, der var skræmmende?
Som du taler om i bogen, at være komfortabelt bange.
- Jeg var direkte skræmt. - Ja, men det, der skræmte mig, Oprah,
var at se forvirringen
- Ja. - i verden.
De blandede meddelelser, uoverensstemmelsen,
den manglende ledelse, den manglende plan,
at se folk, der ikke tager det alvorligt.
Folk, der behandlede pandemien, som om det var en forlænget ferie.
Folk, der diskuterer mundbind,
at se børn feste på stranden i Florida.
- Kan I huske det? Ja. - Det var skræmmende,
fordi jeg tænkte, at alle de børn ville gå hjem
til en bedsteforælder eller en med en autoimmun sygdom,
og det ville være katastrofalt.
Det var det, der skræmte mig. At se misinformationen.
Det er skræmmende.
At se folk angribe videnskabsfolk og eksperterne.
Det var den skræmmende del af det for mig.
At se verden håndtere dette dårligt.
Hør, jeg spiste mig vej gennem pandemien.
- Og vi havde Taco Tirsdag? - Vi havde Taco Tirsdag!
- Vi elskede Taco Tirsdag. - Vi elskede Taco Tirsdag,
- men tirsdagene kom så hurtigt igen. - Præcis.
-"Er det tirsdag igen?" - Sker det i dit hus,
-"Er det tirsdag igen?" - Igen?
Jeg tænkte, at nu skulle vi have Taco Tirsdag hver anden tirsdag,
for det gik så hurtigt, og der gik dage, hvor jeg tænkte,
"Har jeg lavet noget? Fik jeg udrettet noget?"
Og så kommer du ud på den anden side, du har skrevet en bog.
Du har skrevet en bog.
Du var ikke sådan i starten, vel?
Du sagde ikke bare, "Jeg vil nu tage alle de personlige
problemer, som jeg har haft, Barack,
og jeg vil tage den energi
og lade den være et fyrtårn for lyset
i os alle."
- Det skete ikke sådan. - Det gjorde det ikke.
Altså, bogen kom fra... folk beder
om råd hele tiden. Du ved?
De spørger mig altid om, hvordan jeg har gjort det her?
"Hvordan er du kommet hertil? Hvordan overkommer du din frygt?
Hvordan finder du din stemme? Hvordan føler du dig set,
når du er blevet opdraget til ikke at se dig selv i verden?"
Jeg havde allerede gået med disse spørgsmål og tænkt,
"Når jeg får en mulighed for at tale med børn,"
hvilket jævnligt sker,
så prøver jeg at besvare de spørgsmål.
Jeg kan kun tale med et begrænset antal og tænker,
"De leder efter vejledning, de leder efter en stemme."
Så jeg begyndte at forme bogen allerede før pandemien,
men fandt også ud af, at jeg var ved at blive deprimeret,
over den onde cirkel i mit hoved,
mit frygtsomme sind, der ser verden gå under,
og jeg havde brug for at finde mit eget håb.
Jeg følte, at jeg var ved at miste lidt af mit eget lys.
Og jeg var nødt til at lede i min egen værktøjskasse
efter måder at komme ud af det på, så jeg kunne besvare disse spørgsmål
og fortsat være til tjeneste.
Når man når til disse følelsesmæssige lavpunkter,
er det svært at finde sit lys.
Det er svært at tro, at det vil betyde noget at dele det.
Så du på verden på den måde, som vi alle så på verden?
Fra det frygtsomme rum? Fordi der skete så meget,
- og vi havde set så mange løgne? - Ja.
- der var blevet benægtet - Ja.
af folk, som vi troede burde have været fornuftige,
at jeg tror, mange af os begyndte at tænke,
"Nå, det er lige meget. Du ved, Charlottesville,
meget flinke folk på begge sider." At intet vil ændre sig.
- Så så vi, at frygt blev gjort til våben. - Ja.
Og da du så frygten blive brugt som våben
- af en tidligere præsident, ikke din mand, - Ja.
gjorde det dig skræmt, eller gjorde det dig vred?
Begge dele.
Det gjorde mig bange. Det gjorde mig vred. Det var skuffende.
Det var skuffende, at efter vi har forsøgt så hårdt
at sætte barren så højt, efter at vi havde forsøgt så hårdt at gøre alting rigtigt,
at lede med håb, at fremme venlighed, medfølelse og empati,
at...
verden valgte enten bekræftende,
valgte de det, eller de var tilfredse og stemte ikke.
Hvilket nok gjorde endnu mere ondt, fordi de mennesker, der ikke stemte,
i mange tilfælde var dem, der stemte på os.
Så på en måde følte jeg mig lidt forladt, ikke?
Det er sådan, "Betød det virkelig noget, hvad vi gjorde? Gør det?"
Og det er den mørke del af disse tider.
Men, nej, jeg og...
det var dengang.
Og jeg deler det, fordi alle går igennem disse øjeblikke.
Vi kan ikke alle sammen være håbets fyrtårne hele tiden.
Jeg er mere kynisk end min mand,
som bare har et lys, der altid er håbefuldt.
Og jeg er så heldig at bo i huset med ham,
fordi han holder mig fokuseret på sandheden.
Men ja, anvendelse af frygt som våben er en farlig ting.
Hvis man ser på alle de grusomheder, der er sket
i menneskehedens historie,
slaveri, Holocaust, krig,
kvindehad, hadforbrydelser eller homofobi,
så er de alle baseret på frygt, grådighed og stræben efter magt.
Og det er en farlig ting.
Det er en farlig ting at se,
hvordan livet påvirkes af denne frygt.
Det er afgørende for, hvem der får en uddannelse,
hvem der får retfærdighed, forstår I?
Ofte er det forskellen mellem et slag over hånden
og et knæ på halsen.
Så det er noget, vi skal være opmærksomme på,
og vi skal lære at afkode det for os selv,
så lederne ikke kan bruge vores frygt mod os og vende os mod hinanden.
Det er et farligt forslag.
Og som du ved, Oprah, som en, der har en enorm platform,
og har haft den i lang tid,
så ved du, hvor let det ville være, hvis du ville,
at bruge din platform i et negativt lys.
Men hvorfor gør du det ikke?
Hvorfor? Efter alle de år, du havde et tv-show,
du kunne have fået folk til at hidse sig op over en masse ting,
men du valgte ikke at gøre det. Hvorfor ikke?
Ja, og når man ser andre mennesker bruge det
til så stor en ulykke,
er det deprimerende, og jeg tror, at mange mennesker blev deprimeret af det.
Og du siger, at da du bestilte de strikkepinde online,
- var du nået et virkelig lavt punkt. - Ja.
Jeg ved ikke, hvordan strikning kan få dig ud af det,
- men okay. - Jeg ved det.
Strikning er en metafor.
Men jeg lærte at strikke.
Strikkede jeg ikke noget til dig?
- Jeg strikkede... Det var Gayle. - Nej. Det var Gayle.
Gayles barnebarn.
- Du strikkede en dejlig, smuk... - Ja, altså? Du ved, jeg,
jeg lavede den sweater!
- Jeg lavede den sweater! - Sweater.
- Du lavede den sweater! - Der er den søde lille baby.
Ja. Luca.
Det, jeg fik ud af at strikke,
det var mere meditativt,
det beroligede mit sind
på en måde, jeg havde brug for.
Det er sådan set det, som tro gør for dig.
Det slukker for din hjerne.
Vi prøver at tænke os ud af så meget.
Og vores sind, vi har ikke meget kontrol over det.
Det er derfor, man opgiver det.
Du opgiver det for noget, der er større end dig.
Men det, jeg lærte af det, og det, jeg var i stand til at opklare,
var, at når vi befinder os i disse tider, hvor problemet virker så stort
og uovervindeligt,
er vi nødt til at fokusere på det, vi kan kontrollere.
Det eneste, vi kan gøre, er at tage os af strikketøjet i skødet.
Og gæt engang... Det er nok.
Jeg mener, vi bor i en verden, hvor større altid er bedre,
hvor vi altid er travle.
Vi forsøger at håndtere alting på en stor måde.
Vores børn er udsat for det.
Når jeg får breve fra unge mennesker, prøver de som 15-årige at sige,
"Jeg skal redde verden. Jeg vil redde mit nabolag."
Min pointe er, at du ikke har magt eller indflydelse nok til at gøre det endnu.
Du skal fokusere på dit strikketøj,
og hvis du er 12 eller 15, er dit strikketøj dine lektier,
at færdiggøre skolen.
Og den lektie, som jeg har lært af det, er,
at man skal starte med de små ting, som man kan kontrollere.
- Præcist. - Kontroller det, du kan.
Det er rigtigt.
Du ved, det ene tema,
der kommer ud af siderne i Lyset i os alle for mig,
er, at du er godt opdraget.
- Jeg var heldig. - Du er blevet opdraget godt.
- Jeg var velsignet. - Du milde, hvor har du haft fantastiske,
- strålende og stærke forældre. - Ja.
Ja. Der bekymrede sig om dig og havde et åbent sind.
Og jeg synes, det er virkelig vidunderligt,
at du dedikerer et helt afsnit, et kapitel til "Mød min mor,"
og nogle af hendes guldkorn om opdragelse af børn
Et af mine yndlings er, "Vær forælder for det barn, du har".
- Ja, præcis. - Det er godt.
Men jeg sad tilbage med denne følelse af,
wow, jeg ville ønske, vi alle kunne møde din far.
Ja.
Jeg ville ønske, vi alle kunne have mødt ham,
fordi jeg tror, at budskabet han gav dig som ung pige,
"Ingen kan få dig til at have det dårligt med dig selv,
- hvis du har det godt med dig selv," - Det er rigtigt.
- er det underliggende tema i denne bog. - Ja.
- Ja.
Når alt kommer til alt,
kan vi ikke kontrollere, hvad andre mennesker tænker, siger eller gør.
Det kan vi bare ikke.
Vores lys kan ikke afhænge af nogen andre, okay?
Fordi de måske ikke har noget at give.
Min far var bare en levende livslektion for mig,
fordi han var en sort mand, arbejderklasse,
sandsynligvis fattig, selvom vi ikke følte, at vi var fattige,
og han havde sklerose
og kæmpede hele livet med sit handicap.
Vi så hans krop forfalde,
og jeg indledte med historien om hans stok, fordi den var et vigtigt redskab.
Forstår du? I stedet for at opgive livet,
han kunne have smidt det hele og begyndt at modtage invalidepension
og aldrig have arbejdet en dag i sit liv.
Men i stedet valgte han at bruge det værktøj, han havde brug for.
Først var det en stok, og da det ikke virkede længere,
skiftede han dem ud med to krykker.
Og da de ikke virkede senere i hans liv,
havde han brug for mere hjælp.
Han erstattede dem med en rollator.
Til sidst fik han brug for en elektrisk kørestol.
I hele vores liv. Men han stoppede aldrig.
Han gav aldrig nogen skylden,
han lod aldrig den skuffelse, som han må have følt,
ødelægge ham.
Det gjorde ham ikke negativ.
Han ville falde,
jeg ved ikke, om han faldt, når han var på vej på arbejde,
men han ville falde derhjemme, snuble over tæppet.
At se sin far falde til jorden,
det afslørede alle vores sårbarheder.
Det var skræmmende,
men min far gjorde sit bedste for at rejse sig hurtigt og grine af det,
fordi latter også var et værktøj.
Men det, jeg lærte af ham, som jeg også siger i bogen,
"Du falder, du rejser dig, du fortsætter."
Så hvis han kunne finde et lys i alt, han gennemgik,
og han kunne være et lys for andre,
fordi han var som en far for mange som ikke havde en,
i min familie, i mit miljø.
Han så sit eget lys, og han lærte mig, at det er mit job,
at se mit eget lys.
Ja. Det er derfor, jeg elsker det som bogens herskende tema,
"Ingen kan få dig til at have det dårligt, hvis du har det godt med dig selv."
Og det, du siger i Lyset i os alle,
er, at det er dit job at have det godt med dig selv.
- Det er dit ansvar. - Det er rigtigt.
Det gav mig altid en bedre følelse.
Det var, som om min far viste mig, at jeg havde kontrol over mit liv.
- Ja. - Jeg havde kontrol over mine følelser.
Det afhang ikke af, at nogen var flink over for mig,
at nogen var retfærdig over for mig.
Vi vidste, at livet ikke var retfærdigt.
Så når jeg tænker på min far, du ved, når jeg føler selvmedlidenhed,
har ondt af mig selv, jeg føler, at det er andres skyld,
tænker jeg på min far, og det holder mig fokuseret, direkte,
klar i hovedet og taknemmelig,
på måder, der bare er en gave.
Kan du færdiggøre denne sætning? "Jeg hører min fars stemme, når..."
Når som helst.
Jeg mener, det er lige så dybt som når som helst.
Hans stemme runger i mit hoved.
Hans stemme var med mig på min første dag på Princeton,
da jeg slog mig ned i denne bastion af elitisme.
Forstår du? Han var med mig på min første dag i mit advokatfirma.
Og selv efter han døde,
fulgte han mig stadig ned ad kirkegulvet,
fordi han var en model for den mand, jeg skulle have.
Så jeg kunne se Barack.
Jeg kunne se ham, se gennem alt det eksterne,
og det eksterne var virkelig godt, mine damer, men...
jeg kunne se, hvad der var vigtigt at kigge efter i en mand.
Forstår du? Han er med mig nu, han er med mig på denne scene.
Det er ham, jeg bruger, når jeg prøver at fortælle folk sandheden
og vise min autenticitet og min sårbarhed.
Han er der altid.
Jeg elsker, at du sagde, at han hjalp dig på mange måder
til at se, hvad du skulle se i Barack Obama.
Kan vi snakke om din mand et øjeblik?
-Åh, ja tak. - Okay.
Folk har forsøgt at fange jeres kærlighedshistorie.
-Åh, der er han. - De har prøvet at fange historien.
De lavede en film, en dramafilm, og de lavede en serie om førstedamen.
De prøvede, men de kan ikke fange den!
- Nej. - De kan ikke fange den.
Men du opsummerede det så fuldstændigt i en enkelt sætning,
der var så stærk, at da jeg læste den,
stoppede den mig og fik mine øjne til at løbe i vand.
Kan du huske, hvad sætningen var i bogen?
Nej, hvad var den?
Jeg ved ikke, hvilken sætning der fik dig til at tude.
Okay, sætningen...
Du snakkede om, at du har boet mange steder.
- Og... "Og Barak er mit hjem!" -Åh, og Barack er mit hjem.
- Ja. -"Barack er mit hjem."
- Barack er mit hjem. -"Barack er mit hjem."
Ja, det er han.
Gå nu hjem og se, om du kan stille dig selv det spørgsmål.
Om den person, du er sammen med.
Du er så fjollet.
Er personen dit hjem?
Og jeg sætter pris på, hvordan du forklarer os
den første tur til Hawaii.
For da du først ankom til Hawaii, ledte du efter...
og jeg forstår hvorfor, du er en arbejdende kvinde,
og havde aldrig været på Hawaii,
så du ledte efter Hawaii fra Hawaii Five-O.
Til dem af jer, der husker showet.
- Mai tais og solnedgang på stranden. - Mai tais og bryllupsrejse?
og bryllupssuiter.
Men i stedet?
Ja, i stedet var det en tur hjem for at besøge hans familie.
Det er der, han kom fra.
Han tog ikke hjem til en øferie,
han tog hjem for at være sammen med hans folk.
Men jeg var ung, og det var koldt i Chicago,
og jeg tænkte, "Jeg skal til Hawaii med min mand.
Det bliver så romantisk."
Og så landede vi og tog direkte til Toot og Gramps lejlighed.
Intet hav.
Det var en højhusbygning, gå op til tiende etage,
du ved, gå ind. Det ligner mine bedsteforældres hus.
Det kunne lige så godt være på sydsiden af Chicago, hvilket var vidunderligt.
- Ikke? - Ja.
At vide, at jeg var familiær med hans familie, ikke?
Så hygger vi os. Hvad er der i tv'et?
60 Minutes.
De trak nogle tv-bakker frem,
og jeg tror, vi fik sandwiches med tun og syltede agurker.
Jeg tænkte, "Jeg kan lide det her."
Nogle dage ville I tage på stranden. Og jeg elsker det øjeblik, hvor han siger,
-"Vi skal afsted." -"Tilbage til Gramps."
-"Vi skal tilbage til huset." - Så sødt.
Så jeg var ung og fjollet, og jeg begyndte at føle,
"Jeg ved ikke, om jeg kan lide det her. Det er ikke så romantisk, som jeg troede."
Selv om jeg ikke opførte mig sådan.
Min mor ved, at jeg ikke opførte mig som en lille forkælet person.
- Jeg var meget... - Men du tænkte,
-"Hvor er det Hawaii fra Hawaii-Five-O ?" - Ja.
Lige præcis.
Men jeg konkluderer historien ved at sige,
at Barack viste mig den rigtige ham.
Og nogle gange, som mennesker der leder efter partnere,
leder vi efter det, vi tror, er mai tais og solnedgange,
og det, vi har brug for, er en person der respekterer og elsker deres familie
- og vil være der for dem - Og vise dig det.
- igen og igen. - Det er det, de viser dig.
Og Barack værdsatte den tid, han havde med sin familie.
Det var dejligt at tage på stranden,
men at være der for hans mor, bedstemor, lillesøster,
at hjælpe dem med at få styr på deres ting, han var familiens klippe.
Og jeg kan sige dig, han er der altid
for mig og pigerne på den samme måde.
Han er til stede og er der, når vi har brug for ham.
Og det var det, han viste mig på Hawaii,
da jeg prøvede at tage på stranden.
Jeg tror, at det, vi også sætter pris på
i både Min historie og Lyset i os alle,
er, hvordan du er så åbenhjertig om dit forhold,
om dit liv, og hvordan alting ikke er perfekt.
Du sagde, det tog tid og en masse øvelse
for jer alle at finde en løsning på jeres uenigheder.
- Så hvad er din stil og hans stil? - Ja.
Jeg har sagt det her til ham, jeg har sagt det før,
en af de ting, der er anderledes, i den måde vi viser kærlighed på, er, at
fordi hans familie boede langt væk og rejste meget,
måtte han lære at elske på afstand.
Og det betyder, at der bliver sagt flere ord og udvekslet mere kærlighed,
mere fysisk, du ved?
-"Jeg elsker dig" og alt det. - Ja, "Jeg elsker dig".
-"Jeg elsker også dig." - Ja.
Jeg voksede op, hvor alle
inden for otte blokke af hinanden,
alle mine tanter og onkler, og granonkler og fætre og kusiner,
og alle fejrede fødselsdage.
Vi var sammen hver anden weekend,
to gange om ugen, og "Tillykke med fødselsdagen". Sådan gjorde vi.
Vi var altid sammen, så det var sådan, "Farvel.
Jeg behøver ikke sige, at jeg elsker dig, for vi ses lørdag, ikke?"
Så for mig var kærlighed at møde op, det var sådan,
"Ja, ja. Hold op med at kysse mig, læg nu bare tøj sammen."
Vi er også forskellige temperamentsmæssigt.
Gæt, hvad jeg er? Jeg er lidt hidsig.
Snakkesalig, let at gøre vred.
Det er sådan, "Hvad?" Barack vil tale rationelt.
Og jeg er sådan, "Rationelt? Det kommer ikke naturligt til mig.
Jeg er vred.
Kom ikke til mig med dine tre punkter.
Du må hellere komme ud herfra og lade mig køle af."
Jeg vil ikke høre på den slags begrundelser.
Okay. Hvor lang er afkølingsperioden for dig?
Han troede, at det var sådan,
"Det var fem minutter. Er du klar til at tale?"
Det er mere sådan: "Det er ikke nok!"
Det er tid.
Det kan være timevis.
Nogle gange kan det være dagevis, hvor jeg?
Jeg vil bare ikke tale med dig lige nu.
Men vi måtte lære?
Men sagen er, vi måtte lære at gå på kompromis.
Jeg må lære, at jeg ikke kan tænde af på ham.
Og han må give mig plads til at falde til ro.
Det er en lektie.
Vi øver os stadig på det, men jeg deler det,
fordi jeg ser så mange unge par,
der ikke ved, hvad et rigtigt ægteskab er.
Forstår du?
De bruger mere tid på
at vælge den tredje kjole til brylluppet og receptionen
og inspirationstavlen til de blomster, de vil have,
og planlægge den tredje polterabend-ting.
Jeg mener, I bruger alt for mange penge på bryllupper.
Alt for mange.
- Og? - Ja, I skal ønske jer store jubilæer.
- Du vil have store jubilæer, ikke? - Du vil have store jubilæer.
Men vi skal være ærlige,
jeg tror, at flere af os skal være ærlige om det arbejde,
det kræver at bygge et liv med en anden person.
For mig virker det ikke, som det er så kontroversielt.
- Jeg mener... - Det er kontroversielt,
at en person af dit format ikke er ærlig om det.
Det er korrekt.
Forstår du? Det hele er "hashtag perfekt forhold",
og jeg er sådan, "Jeg var sur på ham på det billede."
Ikke bare det?
Så du fortalte Gayle under turnéen i Philadelphia,
hvilket kun er et par uger siden,
at i 30 års ægteskab,
kunne du ikke holde din mand ud i ti af dem.
- Præcis. - Og så?
Og folk er sådan, "Åh, Gud!"
Ja. Folk gik amok på sociale medier.
- Jeg var: "Der er gået 30 år." - Michelle Obama, der gør det ægte.
- At gøre det ægte. - Ja.
Det er fordi, at sociale medier er alt andet end ægte.
De vil ikke kunne genkende ægte sociale medier, om det var lige foran dem.
Men hvorfor tror du, at det ramte en nerve?
- Altså, da du sagde 30 år? - Fordi unge ikke kan forestille sig
ikke at være glad i et minut, og slet ikke i ti år.
Det er sådan, "Det kan jeg ikke. Jeg fortjener at være glad."
Og det er sådan, "Hvem siger det? Hvor har du fået det fra?"
Jeg blev aldrig opdraget til lykke, min personlige lykke,
og mine følelser i min husstand. Det var sådan, "Nu skal du sidde ned.
Jeg er ligeglad med, hvad du snakker om."
Men pointen er, at du vil komme til at opleve nogle hårde tider.
For hvis du er gift i 30 år, og du har ti dårlige,
ville jeg tage de odds.
Men jeg sagde også, at de tilfældigvis falder sammen med børnenes fødsel.
De to, de ødelagde kærligheden.
De sugede det bare ud af huset.
De kom, og de var så søde, og de skulle have mad hele tiden,
og deres manglende evne til at kommunikere, og du kan ikke være sur.
Jeg mener, de er søde. Det er dine babyer.
Så hvem er der ellers i husstanden, hvor jeg kan sige, "Det er dig!
Det er din skyld, Barack Obama."
Så vokser de op, de forlader reden,
og det er sådan, "Åh, der er du,
det er min skat. Jeg kan godt huske dig."
Det er omkring ti år, ikke?
- Så, hør? - Hvad er romantisk for dig nu?
- Hvad anser du for romantisk? - Romantik er...
Jeg elsker, når min mand planlægger noget.
Fordi det er svært at planlægge,
når du er præsident eller tidligere præsident.
Så hvis han kan overraske mig med en...
Og han bliver så tilfreds med sig selv, når han får noget til at lykkes.
Og vores 30-års jubilæum var nok den seneste romantiske ting, han gjorde,
fordi han genskabte vores bryllupsrejse,
som var en køretur langs Stillehavskysten, da vi blev gift.
Vi startede i San Francisco, lejede en bil, kørte hele vejen ned gennem Big Sur,
stoppede og så Redwoods og kørte gennem Santa Barbara,
og så endte vi i LA, og det var kun os to.
Og det skabte han.
Det var ikke kun os to, fordi vi var i en kortege,
og vi havde vores agenter og tre biler bag os.
På det billede er der 12 personer bagved, der prøver at gemme sig.
Det har ændret sig, men alle var så glade.
Alle hans agenter var sådan, "I... vi skal på en gåtur nu."
Og de prøvede på at holde sig i baggrunden,
og alle vores hjælpere.
Vi rejser med en flok.
- Men han planlagde det. - Det var romantisk.
Det var meget romantisk. Det var meget sødt.
- Og han spillede ikke golf. - Okay. Slet ikke.
Okay. Så i Min historie fortalte du os så meget om
de år, hvor han var væk,
og de år,
hvor du havde det dårligt i forholdet, i ægteskabet.
Har det ændret sig nu, hvor han er hjemme?
Alle konerne er sådan, "Hmmm."
Har det ændret sig?
- Ja. - Er han en anden mand nu,
end han var alle de år med alt presset?
Ved du hvad?
Nej, jeg synes, at han har været ret stabil.
Jeg er vokset, jeg har ændret mig.
Jeg har lært gennem de år,
at jeg skal gøre mig selv glad.
Det går tilbage til lektionerne fra min far.
Han er ikke ansvarlig for min lykke.
Han elsker mig, han bekymrer sig for mig,
men det meste af min ulykke havde at gøre med de valg, jeg traf,
for eksempel skulle jeg være en perfekt mor.
Jeg skulle gøre alt rigtigt.
Jeg skulle passe et job og sørge for, at...
Jeg forpligtede mig selv til en standard, som var stressende for mig.
- Og umulig. - Og fuldstændig umulig.
Fordi du kan have det hele,
måske, men du kan ikke have det hele
på samme tid.
Lad os sige det igen.
Du kan... Du siger det.
Du kan have det hele, men ikke på samme tid.
Det kan du virkelig ikke.
Du ved, alt det?
Nej, det er umuligt,
især hvis du vil være en god forælder
og bruge tid med dine børn.
Det er en svær balance.
Jeg værdsatte virkelig i Lyset i os alle,
da du snakkede om, hvordan du og Barack anerkendte,
at I ikke kunne være alt for hinanden,
og det er derfor, vores køkkenbord af venner er så vigtige,
og som du sagde, har hjulpet med at fjerne presset på vores ægteskab.
- Ja. Absolut. - Fortæl os om det køkkenbord.
Du ved? Okay.
Jeg vil fortælle historien om, da du mødte mit køkkenbord.
- Ja. Fortæl den. - Må jeg fortælle den?
Den er ikke i bogen, men...
Oprah holdt min 50-års fødselsdagsfest.
- Var det min 50-års? - Ja.
Ikke kun din 50-års? Jeg ville ikke fortælle den.
- Så jeg måtte gerne fortælle den. - Ja.
Du sagde ja, uden at vide jeg talte om den?
Nej, jeg ved... Du skal snakke om, hvad jeg ville?
Jeg ville... for lidt siden,
sige, Barack Obama, USA's præsident,
- ringede for at spørge, om jeg ville. - Ja, rigtigt.
Og til sidst i samtalen,
siger han, "Sørg for at notere at det er mig, der ringer.
Det er mig, der har bedt dig om at arrangere alt dette.
Det var mig, der ringede. Jeg fik ikke en assistent til det.
Du fortalte den, og jeg tænkte:
-"Det var derfor, han sagde det." - Det var det.
-"Det er mig, der ringer". - Præcis.
Så vi kommer for at bo hos jer, som er en gæstfri vært for os,
du sagde, "Tag jeres venner med", og jeg tænkte, "Okay."
Og hun sagde:, "Hvor mange personer?". Og jeg sagde, "Omkring 12."
- Tolv. - Og du sagde?
Hvad sagde du? Du sagde, "Du har ikke 12 gode venner."
- Det sagde jeg. - Jeg sagde, "Det har jeg.
- Jeg forsøger ikke at samle alle!" - Hvem har 12 gode venner?
Det har jeg.
Og Oprah siger, "Jeg har Gayle."
- Og det, jeg sagde, var? - Den eneste person,
jeg kender med 12 gode venner, var Jesus og disciplene.
Det er den eneste, jeg kender.
- Men så mødte du... - Og så forrådte en af dem ham.
Okay?
- Men så mødte du mit køkkenbord. - Ja.
Og du så, at jeg samler og holder på mine venner gennem livet.
Jeg har min værelseskammerat fra college,
jeg har min bedste ven fra advokatstudiet,
jeg har de mødre, der hjalp mig i Chicago,
vi var som en enhed, vi passede vores børn sammen.
Nogle af de børn er her i aften.
- Du ved, de er som mine børn. - Ja.
Jeg fik et helt nyt sæt mødre og kvinder
i Washington, D.C.,
der kunne forstå det liv,
et par, der var gift med folk i Baracks administration.
Og når du er i den verden,
har du brug for nogen, der forstår den situation.
De var mine bedste venner.
Så jeg har en tendens til at samle folk gennem hele livet og beholde dem.
Fordi forskellige mennesker giver forskellige ting til mit liv.
Men i bund og grund kalder jeg det mit køkkenbord,
fordi køkkenbordet i vores hjem altid var det sted,
hvor vi følte os trygge.
Vi kom ind som små børn fra legepladsens problemer
og nabolagets indbyrdes stridigheder,
og vi klagede over en lærer eller en uretfærdighed,
og man kunne altid lade det komme ud ved køkkenbordet.
Du følte dig tryg og set.
Det var nok det første bord, hvor jeg følte mig set af min mor og far,
der elskede at høre vores historier og stemmer.
Men du blev altid fornyet ved det bord.
Du kunne lade fornærmelserne og krænkelserne komme ud
og råbe og skrige og få det ud af systemet,
så du kunne tage dig sammen
og gå tilbage derud, som om du var fornuftig.
Så det er mit køkkenbord for mig.
Der er så mange forskellige aspekter af mit liv.
Jeg har haft så mange facetter, fra moderskab til professionalisme,
og så videre.
at det bord bare er blevet større og større.
Dette er et spørgsmål, som jeg lige er kommet i tanke om.
Alle vennerne... Så jeg mødte de 12, køkkenbordet...
Men klarede alle dine venner kravet, da du kom ind i Det Hvide Hus?
Niks.
- Det gjorde de ikke. - Ved du hvorfor?
Jeg kan huske en samtale med dig,
og vi snakkede om... og du sagde, "Mistede ilt, kunne ikke klare klatringen."
- Ja. Nej. - Mistede ilt, kunne ikke klare klatringen.
Og jeg fortæller historien om venskab, fordi vi...
Det føles som om, vi...
Undersøgelser viser, at folk har færre venner end nogensinde,
og vi rapporterer om disse latterlige tal for ensomhed.
Ensomhed, ja.
Jeg tror, at de sociale medier har fået os ud af den vane.
Jeg tror, at vores unge mennesker, på grund af pandemien,
tror de, at de har venner på sociale medier.
Jeg kan huske Sashas første oplevelse med det, da hun var lille,
og vi lod hende få en, hvad end det nu hed,
og så kommer hun op, men...
Fordi vi fik alle til at følge hende, agenter, personale.
Det var sådan, "Hvis du skal have dette,
skal alle se med."
Og så kom nogen tilbage og sagde, "Du ved, Sasha har tusindvis af venner",
og jeg tænkte, "Lille pige,
du kender ikke tusindvis af mennesker."
Men det er sådan de unge er. Det er tidligt.
Du tror, du har tusindvis af venner, og du er ti?
Vi er kommet væk fra den vane.
Men vi har brug for mennesker.
Vi har brug for rigtig kontakt.
Vi har brug for relationer for at holde os på jorden og stabile.
Så de venner, der ikke klarede det,
- der mistede ilt. - Ja, vi går tilbage til...
- Ja. - der ikke klarede det.
De venner, der ikke klarede det,
sagde du rent faktisk undskyld, eller gjorde en anden det?
Der var forskellige versioner for forskellige personer.
Afhængigt af, hvad der var tale om.
Men her er en ting, jeg har lært.
Vær åben overfor venner, vær åben overfor at få nye venner.
Jeg vil have, at mine piger er sådan,
fordi jeg ikke vil have, at de skal være bange for at åbne sig
og få nye venner.
Fordi du har fornuft, du kan have tillid,
du ved, hvor langt, du kan tage folk,
men når de viser dig, hvem du er, skal du...
- Tro på dem. - Tro på dem og kom videre.
Nogle venner havde fejl og mangler, som var fine for almindelige venner.
Men når du kommer ind i Det Hvide Hus,
er det sådan, "Åh, du kan ikke være den person...
- Derinde. - og være herinde, du ved?"
Det er sådan, "Vi har for meget, der står på spil."
- Absolut. - Forstår du?
Og det skulle ikke være mine venner, der dummede sig.
Barack vil måske gerne beholde nogle venner,
men det var hans præsidentskab.
Men hvis mine venner ikke opførte sig rigtigt?
Det var som et "langsomt spøgelse".
Kender du det "langsomme spøgelse"?
Hvor du ikke skærer dem fra med det samme,
men du er mindre tilgængelig?
- Langsomt spøgelse. Okay. - Langsomt spøgelse.
Jeg satte virkelig pris på, hvordan du i Min historie talte om,
og du bruger det her ord, den hastighed, tingene kom mod dig,
da du var i Det Hvide Hus.
Og i Lyset i os alle,
taler du om, at det er surrealistisk.
- Ja. - Der er et sted, hvor du siger,
"Vi mangler et penalhus til Sasha, og en gallakjole til mig,
og vi mangler en tandbørsteholder, og en økonomisk redningspakke.
- Ja. - Mine dage blev til et surrealistisk rod
af det banale og det ekstraordinære", sagde du.
Jeg satte pris på det øjeblik, hvor du talte om
at se Sasha for første gang med en legekammerat,
og hvor lettet du var, over at det gik godt.
Og så kommer legekammeratens mor for at hente hende,
sikkerhedstjenesten siger, "Stig ikke ud af bilen."
Ja.
Og den mor endte med at blive en af dine køkkenbords-venner.
Absolut.
Jeg var mere bekymret for, at pigerne skulle falde til
og have et normalt liv,
og intet skriger normalitet, som at have en legeaftale i dit hus,
selv hvis det er Det Hvide Hus.
Have rigtige venner og føle dig som en forælder, ikke?
At tage til forældremøde,
og Barack var træner for fjerde klasses Vipers,
en basketballliga for små piger.
Han var træneren.
Jeg ved det. Jeg ved ikke, om jeg har fortalt den historie før.
Han har skrevet om det i sin bog,
men han var forældretræner for hendes hold i fjerde klasse.
Flippede folk ud?
Det var ret surrealistisk,
sikkert mest for alle de andre i hallen,
men han ville begynde at bevæge sig nedad, fordi det var et hold med forældertræner,
og da han var en basketball-freak, var han meget oprevet over
det faktum, at de små piger ikke bandt deres sko,
og at de ikke spillede nogen spil.
Han følte, at de spildte deres evner,
og det var ikke bare Sasha på holdet,
men det var også Maisy Biden, der er Joes yngste barnebarn.
De er bedste venner.
Men Maisy var en dygtig atlet,
og Barack følte, at de kunne blive mestre.
Så han fik langsomt trænerne af vejen
og begyndte at lave træning for pigerne udenfor i weekenden.
De havde to spil, jeg tror, den ene var "boks",
og det var alt, de kunne håndtere, to spil.
Men at være i den hal en hvilken som helst søndag, når de spillede i den...
Vi tog alle sammen af sted, fordi vi alle var ret engagerede.
Forestil dig en lille offentlig hal på en søndag
med præsidenten, førstedamen, vicepræsidenten, andendamen,
bedstemor, Malia, alle børnene
og alle deres agenter, der kommer til denne hal,
og så har du folk på den anden side, ikke?
Og det var ikke sådan, at Joe eller Barack holdt sig tilbage.
De var sådan, "Skyd! Stjæl den! Tag hende!"
- Og jeg måtte sige, "Joe, Joe." - Det er fjerde klasse.
Og du er vicepræsidenten.
Okay.
De små piger var sådan, "Råber han ad mig?"
Men de øjeblikke føltes...
De øjeblikke føltes... det var der, vi følte os i live,
vi arbejdede ikke kun for landet,
men vi forsømte heller ikke de børn, der var vores. Forstår du?
Som forældre havde vi et ansvar for at sikre, at vores børn ikke blev ødelagt.
Selv da vi, du ved, arbejdede på sundhedssektoren
og hjalp piger med at få en uddannelse.
Hvem ville vi være, hvis vi ikke
- Godt gået. - tager os af vores strikketøj,
hvilket var vores piger.
Det, der er så overraskende ved Lyset i os alle,
er, at du åbner døren til dine egne sårbarheder.
Du åbner for dem alle der,
hvilket får os til at føle os endnu tættere på dig,
fordi du har vist os, at du er så ægte.
Og derfor spekulerer jeg på, om du stadig kæmper med selvbevidsthed.
Åh, Gud, ja.
Det frygtsomme sind er stadig derinde.
Jeg prøver stadig at håndtere hende.
Men ja, jeg tror, at det er i mit DNA som en sort kvinde.
Jeg er her nu, men
jeg har været udsat for en del.
Jeg ved ikke, om du kan huske, hvordan det var for os,
da vi først kom til Det Hvide Hus,
da folk anfægtede min mands fødselsattest,
kaldte mig en sur, bitter sort kvinde
og anklagede os for ikke at elske vores land,
ikke være amerikanske, en af dem.
Det var en del af spillet at "gøre os anderledes".
"Gør dem anderledes, ikke som os,
og så vil du være bange for dem og frygte dem."
Du slipper ikke behovet for konstant at skulle bevise dig selv,
fordi folks forventninger for dig er så lav.
Jeg ved, at der er mange mennesker blandt publikum,
der har oplevet folk, der hele tiden
- undervurderer dem, ikke? - Ja.
Som taler ned til dig, som tænker mindre om dig, som fejlvurderer dig
på grund af, at du er anderledes, hvad end det er.
Og igen definerer jeg anderledeshed bredt.
Det bærer du med dig.
Men jeg har over tid arbejdet på at bruge den energi til
at tænde mit lys, og ikke lade nogen anden slukke det.
Jeg har forsøgt at indtage holdningen, "Jeg skal nok vise dig.
Du tror ikke, jeg kan klare det?
Du tror ikke, jeg bliver en god førstedame?
Jeg vil arbejde røven ud af bukserne."
Så hårdt arbejde er, for mig, den måde, jeg prøver at bekæmpe det.
Jeg vil arbejde mig frem til synlighed.
Jeg tror ikke, at nogen, der ikke er farvet,
nogensinde helt kan forstå, når du i Lyset i os alle siger,
at du i otte år som førstedame sagde,
"Jeg har været årvågen og forsigtig og dybt bevidst om, at Barack og jeg
og vores døtre havde nationens øjne rettet mod os,
og at sorte mennesker i et historisk hvidt hus
- ikke havde råd til at dumme sig." - Ja.
Og det gjorde I ikke.
Det gjorde I ikke!
Ikke én gang!
Ikke én eneste gang!
Ikke én eneste gang dummede I jer!
Der var det beigefarvede jakkesæt.
Men der var det beigefarvede jakkesæt.
Jeg skulle til at sige det... Jeg ved det.
Ved du, hvor usædvanligt det er?
Ikke alene har de ikke dummet sig,
ingen i familien dummede sig.
Der var ingen familiemedlemmer på sidelinjen.
Men lad mig lige sige, hvad Marian Robinson altid siger,
hvilket er... det holder os ydmyge og fokuserede.
Vi repræsenterer sandheden om, hvem vi altid har været.
Der er mange af os derude, som føler sig anderledes,
som beviser deres vej til relevans og ikke begår fejltrin.
Og det er derfor, som min far prøvede at sige,
at jeg hele tiden skal minde mig selv om,
"Jeg kan ikke bevise mig vejen ud af en andens spejl,
hvis de vælger at se mig på en anden måde.
Det må ikke være mit fokus, deres gift må ikke være min."
Og det er beskeden til alle her, især vores unge mennesker,
der er begyndt at føle andres ondskab,
de grænser, mennesker prøver at sætte i deres verden.
Vi skal øve os i at være gode ved os selv,
at hilse på os selv med glæde,
at tænde vores eget lys og håndtere vores egen frygt,
fordi nogle folk derude, de vil aldrig se os.
Det vil aldrig være nok,
og det imødegår jeg ved at bruge empati
og minde mig selv om,
at hvis nogen er fastlåst i deres egen smålighed,
kæmper de med tvivl på sig selv, okay?
De kæmper med et omfang af utilstrækkelighed,
og jeg skal være i stand til at se det,
finde medfølelse for det
og så fortsætte med at leve mit liv så ægte,
så sårbart, så sandfærdigt, som jeg kan,
og ikke lade det gå mig på.
Det er, fordi du altid er den store person.
Åh, ja. Det snakker vi om om et øjeblik.
- Der er du igen. - Der er du, den store person.
Okay. Hvordan føles det nu at være frigjort
fra kontrol og fordømmelse
i noget så simpelt som det,
- du vælger at bære på din krop? - Ja.
For kan I huske, da Michelle og Barack og familien
tog til Grand Canyon, og Michelle havde shorts på?
De prøvede at gøre det til den største skandale.
Og jeg tænkte forleden, da jeg så dig i Atlanta,
i et par læderbukser?
Jeg sagde, "Mitch McConnell ville indkalde til en høring i Senatet,
Det er rigtigt.
hvis han så dig i de sorte læderbukser"
der ville blive afholdt et særligt møde for at drøfte...
"Hvad prøver hun at sige med de bukser?
-"Hvad prøver hun at sige?" - Hvilken djævelskab planlægger hun?
En revolution."
Kan vi tale om din nye fantastiske, funky...
Hvad sker der med alt det seje?
- Du ved, jeg tror? - Hvad sker der?
Oprah, jeg tror, vi kan relatere til 50'erne og 60'erne.
Og når man har levet længe nok til
at være ligeglad med, hvad alle andre tænker, så...
det er bare udvikling, at vokse op
og indse, "Lad mig bare leve mit liv,
lad mig omfavne den, jeg er",
og det er det med værktøjer, og
det jeg prøver at advare unge om, der føler,
"Jeg tænker ikke på den måde. Jeg har ikke fundet ud af det."
Det første, jeg siger i bogen til unge, der læser den,
er, at de skal være tålmodige med sig selv.
Det tager et liv at finde din stemme.
Det er en proces. Det er en udvikling.
Du bliver ikke... Du er ikke alt, du vil være,
før du når vores alder,
og du har levet en smule, og du har haft nogle bump, og du kan...
- Jeg elsker denne bog til unge. - Ja.
- Jeg har købt 24 eksemplarer. - Fantastisk.
Ja.
Jeg har selv betalt. Jeg har ikke bedt om noget gratis.
- Jeg har købt 24. - Det har du helt sikkert ikke.
Det har jeg ikke. Jeg købte 24 kopier.
Du bør fordoble det antal.
For...
Se? Oprah er aldrig tilfreds.
Jeg sendte...
- Jeg sendte dem alle til mine piger. - Ja.
Og jeg understregede forskellige dele,
for eksempel side 68, side 157...
-"Det er til dig!" -"Det er til dig!"
Og så skrev jeg i begyndelsen, "Kærlighed fra Mama O og Michelle."
- Ja, det er jeg glad for. - Ja.
- Du ved, jeg elsker dine piger, så ja. - Ja.
Så jeg mener, at dette er et værdifuldt værktøj.
Kan købes overalt, hvor der sælges gode bøger.
Jeg mener, at det er et værdifuldt værktøj, især for unge mennesker,
- og ikke mindst en god gave. - Ja.
Og jeg håber, at det er begyndelsen på en masse samtaler,
for denne bog er mig, der deler mine værktøjer.
Det her er, hvad der har virket, ikke har virket for mig, men vi har dem alle,
og vi skal være sårbare over for hinanden, okay?
Du tænker på alle de ting, vi ikke snakker om?
Ja, som overgangsalderen?
- Som overgangsalderen? - Ja.
- Jeg tænker... - Unge kvinder er: "Hvad er det?"
Hvordan er overgangsalderen? Hvordan behandler den dig?
Det går okay.
Jeg tror, jeg klarer det okay.
Jeg synes, du ser godt ud!
Men det er en rejse.
Det skete for mig, da jeg var omkring 52-53,
og jeg troede, jeg skulle dø.
Det troede jeg virkelig, fordi jeg ikke... Havde du hedeture?
Jeg kunne... Jeg begyndte på hormonterapi. Ja.
Okay. Så jeg kendte ikke noget til det.
Og det var det, vi ikke vidste,
- fordi... - Man taler ikke om det.
Og nu skal du høre. Folk undersøger os ikke som kvinder.
Hvorfor ved vi ikke alt om det her?
Og så vil de fortælle os, hvad vi skal gøre med vores livmoder,
og du... Bliv...
Det her er, hvad jeg fortæller mændene i mit liv,
"Du kender mig ikke, så du skal ikke kommentere på mig.
Du skal ikke have en mening om mig, hvordan mit hår ser ud,
hvad der sker inde i min krop, bare bland dig udenom."
- Bland dig udenom. - Jeg elsker det.
Så, du... Ja, jeg bruger også hormonterapi,
men jeg kendte ikke til det i starten.
Så jeg havde ikke hedeture, jeg havde kun...
Da jeg spurgte min mor om det, sagde hun, "Det kan jeg ikke huske."
Min mor siger det samme.
"Jeg kan ikke huske det."
Det er sådan, "Mor, du kan ikke huske noget. Hvad er du til gavn for?"
Så jeg havde disse... Jeg havde aldrig hedeture,
- men jeg havde frygtelig hjertebanken. -Åh, ja.
Jeg tog til flere forskellige læger, og der var ingen, der sagde,
"Ved du hvad? Det kan muligvis være..."
Det er fordi, ingen tager sig tid til at fokusere på problemet.
Jeg tror, vores generation vil ændre det,
- Absolut. - fordi vi ikke vil have, at vores piger
skal gennemgå det. Så vi snakker om det.
Maya Angelous plejede at sige til mig, "Skat, halvtredserne er alt,
- du har villet være." -Åh, ja.
Halvtredserne er alt,
- du har villet være. - Det er fantastisk!
Kan du mærke det?
Det er den bedste tid. Jeg føler mig som mig.
Og det er... Det er her, jeg føler mig visest, okay?
Og jeg tænker, igen, det er sådan, "Det er sociale medier."
Det er som om, alle... Vi kan lide at lytte til unge mennesker,
fordi vi tror, der er en værdi i ungdommen.
I ved ingenting.
Hvis jeg vil høre om at være mor,
vil jeg høre det fra en, der har gennemført det.
Jeg vil se, hvordan det er gået dig,
før jeg beslutter mig for, om jeg vil lytte til dit råd.
Så jeg vil snakke med min mor om at være mor,
jeg snakker ikke med,
nogen på Instagram eller sådan noget.
Nogen, der opdrager børn lige nu.
Men sådan er det med kvinder og visdom.
Vi bliver ældre, og samfundet sætter os på en måde ud af spillet.
Mænd bliver ældre, og de er fornemme, deres grå hår er sexet.
Vi skal se ud, som vi gjorde, da vi var 20.
Og ellers har vi fejlet, ikke?
Vi er vores klogeste.
Der er så meget visdom hos kvinder på vores alder og ældre.
Og alt, jeg siger til unge kvinder, er, at de skal gøre deres køkkenbord bredt.
Sørg for, det ikke bare er en flok mennesker på din alder.
Og jeg gør det samme.
Jeg har unge mennesker ved mit køkkenbord, men jeg har også ældre.
Der er så meget, vi kan lære om at være kvinde, at være menneske.
Men vi skal være åbne for det faktum, at kvinder ved en masse.
Det skal vi være åbne for.
Det er, som om det tager os så lang tid,
at kunne se på alle vores succeser og hævde, at vi har vundet.
Mænd hævder det, når de er 20. De er sådan, "Jeg er manden",
og det er sådan, "Du ved heller ikke noget."
Men vi skal have opdraget børn, vi skal have 50 millioner succeser,
og det er først nu, jeg kan sige,
"Jeg ved noget. Jeg havde ret. Jeg er strategisk.
Jeg er god til det her."
Vi giver ikke os selv den anerkendelse som kvinder før nu.
Og du hjælper os med at gøre det gennem denne.
Men vi har det alle. Vi har det alle i os, så...
Som forældre ved du oftest ikke,
når dine lektioner går igennem.
-Åh, ja. - Ikke?
Og så fortæller du historien i Lyset i os alle
om engang, hvor du og Barack besøgte pigerne.
- Ja. - Og de var i deres nye lejlighed.
Og der var et aha-øjeblik med en drikkebrik.
- Fortæl os om det øjeblik. -Åh, ja.
De inviterede os over til cocktails inden middagen.
Og det er første gang, vi ser...
De boede sammen, og de var voksne.
Og det var så fedt at se.
De havde møbler, og de prøvede at lave os nogle svage martinier.
I ved.
De havde et charcuteribræt,
selvom Malia brokkede sig over prisen på ost.
Hun sagde, "Jeg vidste ikke, det var så dyrt."
Jeg sagde, "Åh, nu tæller du pengene, når det er din ost."
Hun ville komme hen til vores charcuteribræt
og spise det hele, inden gæsterne ankom.
Jeg sagde, "Hav lidt respekt for prisen på charcuteri."
Så vi får vores små drinks,
og vi skal til at sætte vores drink på bordet, og ups!
De finder nogle drikkebrikker frem.
Jeg sagde, "Nå, nu tænker I på jeres lille billige bord."
Jeg sagde, "Jeg så jer ikke finde drikkebrikker frem i Det Hvide Hus,
på det 100 år gamle bord."
Du ved?
Men det er godt at se, at de lyttede.
Og betragte dem i baggrunden,
finde støv, du ved?
Jeg mener, Malia er fascineret af det.
Hun siger, "Jeg støver af, og så et par dage senere er det tilbage."
- Jeg siger, "Ja. - Det er den måde, det fungerer.
Det er derfor, du skal blive ved med at støve af."
Jeg tror, at den drøm, du udtrykker for dine døtre,
var så gribende i Lyset i os alle.
Jeg tror, det er en slags manifest for kvinder i det 21. århundrede.
Du siger, "Jeg vil ikke have, at de skal se ægteskab
som et slags trofæ, der kan jagtes og vindes."
Ja.
Så kan du fortælle os mere om, hvad drømmen er for dine?
Ja. Jeg ønsker, at mine piger træffer beslutninger
baseret på, hvem de er, og ikke hvem samfundet siger, de skal være.
Fordi vi definerer, hvad det vil sige at være et lykkeligt menneske så snævert.
Og det passer ikke til alle, og jeg tror, at meget depression
og angst på begge sider, unge mænd og kvinder, ældre mænd og kvinder,
har at gøre med det faktum, at vi forsøger at proppe vores liv
ind i disse snævre definitioner.
Du kan kun være glad, hvis du finder dit livs kærlighed
og bliver gift, ikke?
Nogle mennesker er ikke bygget til ægteskab.
Nogle mennesker finder måske aldrig en partner, de elsker,
men der er lykke på den anden side.
Jeg ved, at du har oplevet dette.
Hvor mange mennesker er kommet og har spurgt:
-"Skal du have et barn?" - Ja.
Du har det mest populære tv-show,
og millioner af penge, og det er næsten...
folk siger stadig,
"Åh, men du er ikke mor. Jeg har virkelig ondt af dig."
- Ja. - Det er sådan, "Nej, Oprah er glad.
- Meget. - Jeg har set hende.
- Hun er virkelig glad." - Jeg har det godt.
Ja.
Men jeg vil have at mine piger, og alle unge piger,
skal have en mulighed for at tage sig tid til at finde ud af,
hvem de er og beslutte, hvem de vil være.
Jeg tror også, det gælder mænd. Unge drenge.
Der er en så snæver definition af, hvad det vil sige at være en mand.
Hvad hvis du ikke vil have en virksomhed? Hvad hvis du ikke er en naturlig leder?
Hvad hvis du elsker at bruge dine hænder?
Hvad hvis du vil være hjemmegående far?
Forestil dig alle de chefer derude...
Det er derfor, jeg tror, at mange mænd er ulykkelige og vrede,
og de prøver at få magt, fordi de ikke lever deres sandhed.
- Jeg er enig. - De lever en version
af, hvad de tror, en mand skal være.
- Af hvad samfundet siger, du skal være. - Præcis.
Så jeg ønsker, at vi som forældre skal lade vores børn vise os, hvem de er,
før vi begynder at pålægge disse,
- vores mål på dem, - Ja.
så de kan finde noget lykke.
Jeg elsker, hvordan du afslutter det stykke,
hvor du taler om Malia og Sasha.
Du afsluttede hele sektionen med at sige,
-"Jeg håber, de finder hjem. - Ja.
Jeg håber de finder hjem."
Hver gang der er en diskussion om politik,
og hvem, der skal stille op til præsidentvalget, kommer du op.
Så hvorfor bringer du det op?
Hvorfor bringer du det op nu, Oprah? Hvad prøver du på?
Det her er hvorfor. Jeg var til en søndagsbrunch,
og nogle folk snakkede om det, og de sagde,
"Jamen, måske vil hun overveje det.
Tror du, hun nogensinde vil overveje det?" Jeg sagde, "Helt sikkert ikke."
Så kan du fortælle folk, hvorfor du aldrig vil overveje det?
At stille op til præsidentvalget.
Først og fremmest har jeg aldrig givet udtryk for
nogen interesse i politik.
Aldrig. Jeg indvilligede i at støtte min mand.
Han ville gerne, og han var god til det.
Men jeg har aldrig nogensinde sagt,
"Jeg tror, jeg vil stille op."
Aldrig. Så jeg undrer mig bare over,
har det, jeg ønsker, noget at gøre med noget som helst?
- Det er godt. - Har det, jeg vælger at være,
noget at gøre med noget som helst?
Politik er hårdt, og det er...
Og de folk, der går ind i det...
Ligesom med ægteskab, ligesom med børn, du skal ville det!
Det skal være i din sjæl, fordi det er så vigtigt.
Det er ikke i min sjæl.
Service er i min sjæl,
at hjælpe folk er i min sjæl, at arbejde med børn, det er min...
Jeg vil bruge hele mit liv på, at få børn til at føle sig set
og finde deres lys.
Det vil jeg gøre.
- Jeg behøver ikke være præsident for det. - Ja.
Jeg tror faktisk, at jeg er mere effektiv uden for politik,
fordi politik er desværre blevet så splittet.
I det øjeblik man erklærer et parti,
har man fremmedgjort den anden halvdel af landet.
Måske kan folk, der ikke er enige med mig politisk set,
stadig få nogle værktøjer, der kan hjælpe dem.
Måske kan jeg hjælpe et barn, der er republikaner, ikke?
Fordi de måske vil lytte til mig. Jeg tror, politik har begrænset os.
Nu skal vi arbejde os ud af det.
Vi skal tage os sammen
med hensyn til, hvordan vi ser på hinanden på tværs af partiskel,
for vi er stadig ét land.
Vi skal heppe på hinanden hele tiden.
Vi har ikke råd til at blive splittet og besejret.
Men det bliver ikke mig.
Jeg bliver ikke den, der gør det politisk.
Og jeg tror heller ikke, du ville kunne have de sorte læderbukser på.
Helt sikkert ikke! Så det er afgjort.
Så, inden I læser Lyset i os alle,
følte jeg, og jeg ved at mange af jer, også føler dette,
fordi vi alle har disse samtaler om, hvor dårligt det går,
- når vi er sammen med vores venner. - Ja.
Og jeg tror, mange af os følte det samme, som du følte, inden du skrev den,
at der er så mange store problemer,
der er så mange ting, der skal overvindes,
og det føles som om, der er en sammensværgelse af vanvid i gang herude.
Så hvordan kommer vi tilbage til tillid?
Ja.
At stole på vores regering, stole på hinanden...
- Ja. - på en måde,
der ikke får os til at føle os følelsesløse og trætte hele tiden.
Ja. Jeg tror ikke, vi må undervurdere,
hvad karantænen gjorde for at forværre det,
fordi vi var isolerede fra hinanden fysisk.
Og for nogen var det en god følelse.
Det var sådan, "Puha, jeg er så træt af mennesker."
Jeg tror, vi har brug for at være sammen.
Det har vi virkelig.
Jeg tror, at når vi mødes,
og vi blander vores sammenhold,
har vi det bedre, ikke?
Vi har det bedre...
Har I ikke fået det bedre at være her i aften?
- Har I det ikke bedre? Tirsdag aften? - Og det har vi ikke været i stand til.
Jeg siger altid, at det er sværere at hade på tæt hold.
Og vi har været isoleret fra hinanden.
Vi hører bare om hinanden i nyhederne og på vores feeds.
Og min erfaring med dette land
er, at det er en forvrængning af sandheden om, hvem vi er.
Jeg har rejst i hele landet,
i samfund af alle forskellige racer,
og socioøkonomiske baggrunde, og politiske tilhørsforhold,
og folk har
over hele linjen været venlige og anstændige over for mig,
over for min familie, når de har lært os at kende.
De er måske ikke enige, men vi er ikke dem, vi ser på tv,
og det vil jeg gerne have, at vi husker på.
At vi aldrig skal være bange for hinanden.
Der er de særlige tilfælde af mennesker, der kæmper hårdt,
men størstedelen af folk er som Toot og Gramps og mor og far.
De er hårdtarbejdende, ærlige og anstændige mennesker
som ikke tror, de har ret til mere,
som er taknemmelige, som er stolte amerikanere,
som er villige til at arbejde hårdt, som siger sandheden.
Det er det, som vores land er, og...
Men vi skal have ledere,
der reflekterer det.
Forstår I?
Det er farligt, når vores ledelse siger noget andet.
Jeg elsker begyndelsen af bogen.
Du har et digt af Alberto Ríos, der siger,
"Hvis nogen i dit stamtræ havde problemer,
var der hundrede, der ikke havde det.
Det onde vinder ikke.
Ikke i sidste ende.
Uanset hvor højlydte de er.
Vi ville simpelthen ikke være her, hvis det var tilfældet."
Det er en simpel sandhed.
Det bringer os til den sætning, der er blevet synonym med dit navn,
"Når de er smålige, er vi store.
Vi er store."
Og du siger at være stor,
ofte involverer at tage en pause,
inden du reagerer på noget. Korrekt?
- Absolut. - Okay.
Så hvad er der sket for nylig i dit liv eller i landet,
som har fået dig til at sige, "Lad mig stoppe op og være den store?"
Der er mange ting i verden, der gør mig vred.
- Vent lige. Må jeg spørge dig om noget? - Ja.
Er du øjeblikkeligt den store?
-Åh, nej. - Okay.
Nej, det er det, køkkenbordet er til for, kan I huske det?
Jeg sætter mig ved køkkenbordet, og vi har en "fald ned"-session.
Du ved?
Vi falder bare ned. Vi samler os selv op fra gulvet.
- Okay. - Jeg plejede at gøre dette
i Det Hvide Hus, inden jeg ville give en tale
eller lave et interview,
vi lavede sjov med spørgsmålene,
fordi de vidste, at jeg skulle have det dårlige ud.
- Så jeg ville... - Har vi det ikke bedre, når vi ved det?
Åh, ja. Jeg ville bare spille det, jeg ville kalde
"præsidentens afsluttende erklæringer", som jeg kunne komme med.
Det ville være, "Ved du hvad?
Vi kunne bare tage hjem, hvis jeg sagde burr", ikke?
Og mit hold ville sige,
"Ja, det skal du ikke."
Men nogle gange
så at være den store betyder ikke, at du ikke føler vreden.
Det betyder ikke, at du ikke skal føle.
Det betyder ikke, at du er tilfreds
med uretfærdigheder og ulighed.
Det betyder ikke, at du ikke gør arbejdet.
Det er bare valget af din tilgang.
Og at være den store er et valg.
Det er et valg, jeg synes, er det mest modne.
Det er et langsigtet valg.
Og det er ikke dig, der bare svælger i din mavefornemmelse
af det, du føler, at...
i det øjeblik, det er egoistisk.
Og når du er en leder med en platform,
har vi ikke råd til at forkæle vores inderste grimme, vel?
Vi har et ansvar for at være den store, fordi vi lever...
Vi har levet med lederskab, der er småligt,
og ingen har det godt med det.
Det fører ikke til løsninger. Det virker bare ikke.
Så jeg svarer... i bogen, ved at svare på det spørgsmål,
som alle har stillet mig,
"Er du stadig den store, Michelle? Også nu? Virkelig?"
Og mit svar er, "Ja, absolut.
Vi er altid den store. Vi er den store,
men vi gør arbejdet."
Og det er det, jeg vil have, at unge mennesker ved,
at det lys, vi alle har,
det skal vi først lære, hvordan vi bygger op i os selv.
Vi kan ikke forvente, at andre bygger det op i os,
fordi nogle gange har de det ikke selv.
Og når vi har bygget det op, skal vi beskytte det.
Beskyt det med et godt køkkenbord, at holde på folk,
men også lade folk gå, når de ikke tjener dig det bedste.
- Når de mister ilt. - Når de mister ilt, du ved.
Du skal beskytte dig selv fra den gift, der er derude.
Du skal ud af andres spejl, ikke?
Og når du så har styrket dig selv, og du har fået styr på det,
er det vores ansvar at dele det lys.
Det er den del, der er stor.
Så når du tænker på at interagere,
tale højt, skrive, bruge sociale medier,
tænk på det lys, du har.
Lede med det lys,
fordi lys avler lys, håb avler håb.
At være den store avler mere af det.
Det er derfor, vi gør det.
Tak for at minde os om det lys, vi har. Michelle Obama!
- Tak, Oprah Winfrey! - YouTube Teater!
- Tak, LA. Vær god! - Tak, LA!
TAK, LOS ANGELES!
Godnat, alle sammen!
Tekster af: Iben Hjorth