Downloaded from YTS.MX
‫‏- לוס אנג'לס ‫‏דצמבר 2022 -
‫‏הי, חבר'ה, מה נשמע? ‫‏-איך הגעתן לפה?
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫‏לקחנו אובר. ‫‏-אובר, מותק.
‫‏והוא היה ממש נחמד.
‫‏כן, הוא חשב שאנחנו מצחיקות, ‫‏כי אנחנו מצחיקות.
‫‏איך את מרגישה? ‫‏-אני מרגישה טוב.
‫‏אני מתרגשת לראות את המופע השני ‫‏שלי כדי לראות איך זה השתנה.
‫‏אני יודעת. סליחה שלא יכולתי ‫‏לבוא למופע הקודם.
‫‏את בלימודים, זה בסדר. אז את חופשייה?
‫‏כן, אני חופשייה.
‫‏כן, הקוקו מרגיש מתאים למופע אחרון.
‫‏עשית קוקו, טוב? ‫‏-כן.
‫‏הצמה שלך בקימל הבוקר? ‫‏-ראית את זה?
‫‏זה היה חמוד כל כך. ‫‏-כן?
‫‏כן. ‫‏-תודה! אני שמחה שאתן מאשרות.
‫‏כן. ‫‏-כן, אנחנו מאשרות.
‫‏התגעגעתי אליכן. ‫‏-אני יודעת. התגעגענו אלייך!
‫‏אבל יש לנו שבועיים שלמים להיות ביחד.
‫‏אני לא מבקשת יותר.
‫‏התכוונתי לומר... ‫‏-אמרנו את זה.
‫‏רק מכיוון שהתקשרת אלינו בנפרד.
‫‏ואמרנו, "למה היא מתקשרת? ‫‏אין לנו יותר מדי ארוחות ערב
‫‏שייגמר לנו על מה לדבר."
‫‏שלוש וחצי שעות במכונית.
‫‏וואו!
‫‏יכולתי לטוס לפה משיקגו.
‫‏נכון. את יכולה לחזור לשיקגו בקרוב.
‫‏יכולתי לחזור לשיקגו, לא יאומן.
‫‏אז אנחנו... ‫‏-היי.
‫‏שלום, ברוכות הבאות. ‫‏-זו ריטה.
‫‏היא תהיה מנהלת הבמה שלנו... ‫‏-היי, ריטה.
‫‏...שתיקח אותנו לכל מקום. ‫‏-מנהלת במה. היי.
‫‏זה המופע האחרון, חבר'ה. ‫‏-אני יודעת.
‫‏היא בסדר. את רוצה אותם שם? ‫‏-טוב.
‫‏יפה מאוד.
‫‏אתם מוכנים לראות את מישל אובמה? תעשו רעש!
‫‏קדימה! הנה!
‫‏ערב אחרון!
‫‏ערב אחרון. נעשה את זה כמו שצריך. ‫‏-בלוס אנג׳לס.
‫‏זה יהיה מאוד זוהר. ‫‏-בערב האחרון.
‫‏שתיים, שלוש!
‫‏הסיפור שלי!
‫‏- הסיפור שלי -
‫‏לפני ארבע שנים כשפרסמתי ‫‏את ספר הזיכרונות שלי, "הסיפור שלי",
‫‏נסעתי ברחבי המדינה והעולם,
‫‏ופגשתי הרבה אנשים מדהימים, ‫‏כולל חלק מכם.
‫‏מסע הפרסום היה אחת החוויות ‫‏הטובות של חיי.
‫‏אבל אז, כמעט ברגע, הכול השתנה.
‫‏- כל האירועים נדחו -
‫‏העולם נכנס לסגר והסתגר.
‫‏נקרענו זה מזה.
‫‏באותו הזמן, ‫‏התמודדנו עם אתגרים אחרים אישיים מאוד.
‫‏חשבון נפש ביחס לנושא הגזע באמריקה ‫‏שהיה צריך להיעשות מזמן.
‫‏כל זה הותיר אותנו מעורערים וכועסים,
‫‏מיואשים ובלתי נראים
‫‏ואולי יותר מכול, בודדים.
‫‏איך הגענו לפה?
‫‏איך השתנינו?
‫‏והכי חשוב, איך נוכל להשיג מחדש ‫‏יציבות כלשהי?
‫‏אלו השאלות שתהיתי בקשר אליהן
‫‏בספר ובפודקאסט החדשים שלי.
‫‏ואני בטוחה שגם רבים מכם.
‫‏ולכן אנחנו פה הערב, ביחד שוב.
‫‏כי אפילו כשהעולם מרגיש אפל כל כך,
‫‏כולנו מנסים להגן, להצית ולחלוק ‫‏את האור שבתוכנו.
‫‏- האור שבתוכנו -
‫‏תאמינו לי, אין לי את כל התשובות.
‫‏רחוק מכך. אבל יש לי את הסיפור שלי.
‫‏וגם לכם יש את שלכם.
‫‏וכדי לעזור לנו להתחיל ‫‏לשזור סיפורים אלו ביחד,
‫‏אני מתרגשת לארח את חברתי היקרה ‫‏כדי להאיר את הדרך קדימה.
‫‏קבלו בחום, בבקשה, את האחת והיחידה,
‫‏אופרה וינפרי!
‫‏שלום, לוס אנג'לס!
‫‏שלום!
‫‏שלום, לוס אנג'לס!
‫‏שלום, לוס אנג'לס שם למעלה!
‫‏שלום, לוס אנג'לס שם!
‫‏כל כך טוב לראות אתכם, לוס אנג'לס!
‫‏וואו!
‫‏אלוהים אדירים.
‫‏כמה זה נהדר שבאתם לפה
‫‏ביום שלישי בערב?
‫‏לערב האחרון של מסע "האור שבתוכנו"!
‫‏תראו אתכם!
‫‏טוב. אז אני יודעת שכולכם הייתם, ‫‏בשלב מסוים בחייכם,
‫‏באירוע שבו המארח
‫‏עומד לפניכם ואומר,
‫‏"האורח שלנו הערב ‫‏שאין צורך להציג אותו",
‫‏ואז במשך 20 דקות הם...
‫‏אומרים לנו את כל מה ‫‏שהאדם הזה עשה מאז שהוא נולד.
‫‏לא אעשה את זה.
‫‏כי אני יודעת שאתם כבר יודעים מי פה.
‫‏אני יודעת מכיוון נסעתם בכביש 101 ‫‏ובכביש 405 ובכביש 5...
‫‏ובכביש 10...
‫‏אני באתי מכביש 101, ‫‏לקח לי שלוש וחצי שעות להגיע.
‫‏אני פה מאותה הסיבה שאתם פה.
‫‏כדי לקבל חלק מהאור שבתוכה!
‫‏אז האישה שלא צריך להציג, באמת.
‫‏הגברת הראשונה שלנו לנצח,
‫‏מישל אובמה!
‫‏אופרה וינפרי!
‫‏תראי את זה. ‫‏-תראו את לוס אנג'לס!
‫‏תיאטרון יוטיוב!
‫‏הערב האחרון!
‫‏אלוהים אדירים!
‫‏אל איי!
‫‏זו דרך לסיים מסע פרסום.
‫‏זה... ‫‏-אני חושבת שכן.
‫‏אני חייבת לומר, זה יום שלישי בערב...
‫‏זה יום שלישי בערב! ‫‏-זה אפילו לא...
‫‏זה אפילו לא אמצע השבוע והאנשים באו
‫‏לראות אותך. ‫‏-אלוהים אדירים.
‫‏טוב...
‫‏אני חושבת שזה היה בונוס גדול למדי
‫‏שגברת אופרה וינפרי גם פה.
‫‏אני חייבת לומר את זה, כל מנחה אחר
‫‏שמח שהוא לא היה אחרייך.
‫‏אז... ‫‏-טוב...
‫‏זה מעניין כל כך כי...
‫‏צפיתי בך באינסטגרם
‫‏ואנשים שלחו לי, "אלוהים אדירים,
‫‏את צריכה לראות מה קונאן עשה, ‫‏מה טרייסי אליס רוס עשתה,
‫‏מה גייל עשתה. ראית את טיילר? ראית את אלן?"
‫‏והרגשתי, "אלוהים אדירים..."
‫‏המוח המפוחד שלך פעל?
‫‏המוח המפוחד שלי! ‫‏-אתם רואים? אפילו לאופרה וינפרי
‫‏יש מוח מפוחד. ‫‏-מוח מפוחד!
‫‏אתם יודעים? ‫‏-האמת ש...
‫‏את יודעת מה קרה? חשבתי,
‫‏"טוב, אחזור לארגז הכלים..."
‫‏בדיוק. את יודעת איך לעשות את זה.
‫‏"אני יודעת איך לראיין." ‫‏-"אני יודעת איך לראיין."
‫‏אני לא מפחדת מאנשים. ‫‏-נכון!
‫‏אז הנה אנחנו. ‫‏-כן. תודה שאת פה,
‫‏חברה יקרה, יקרה שלי. ‫‏-תודה. אני אוהבת אותך כל כך.
‫‏אני גם אוהבת אותך. ‫‏-אני מעריכה אותך כל כך.
‫‏אותו הדבר. כנ"ל. ‫‏-מה שאת מייצגת.
‫‏אז זה הערב האחרון, כולם, של מסע של שש ערים
‫‏שהתפתח מסגר.
‫‏כן. ‫‏-אז יצאת מהצד השני
‫‏והבאת את "האור שבתוכנו". ‫‏קידמת את "האור שבתוכנו".
‫‏אבל לפני שהגעת לצד השני,
‫‏אני רוצה לדעת איפה היית ומה קרה
‫‏כשהבנת לראשונה שהמצב רציני
‫‏ושאנחנו לא הולכים לשום מקום? ‫‏-כן.
‫‏באופן מעניין, הייתי בדרכים.
‫‏המסע בדיוק הסתיים, ‫‏לקחנו קצת חופש, והייתי בדרכים
‫‏ועשיתי כמה התחייבויות של הרצאות.
‫‏והייתי בלאס וגאס ‫‏כי חיברתי את ההתחייבויות האלו
‫‏לחגיגה עם הצוות שלי
‫‏כדי להודות להם על העבודה הקשה ‫‏שהם עשו במסע.
‫‏אז זה מרץ 2020. ‫‏-זה מרץ.
‫‏ועדיין היו דיבורים בקשר לקורונה, אבל
‫‏זה היה סוג של הלוך ושוב ‫‏של "מה זה?" אז היינו בלאס וגאס
‫‏ואז היה גל איטי של ביטולים.
‫‏את זוכרת את אפקט האדווה? ‫‏כי אנשים לא ידעו מה לעשות.
‫‏נכון. ‫‏-חברות קיבלו
‫‏החלטות מהירות ואנחנו תקועים בווגאס
‫‏וצופים בעולם נכבה לאט. ככה זה הרגיש.
‫‏אירועים התחילו להתבטל. ואנחנו בווגאס.
‫‏לאט, בתי הקזינו התחילו להתרוקן.
‫‏הרחובות בלאס וגאס התחילו להתרוקן.
‫‏זה הרגיש שאנחנו בעיר רפאים.
‫‏חשבת שאת צריכה ללכת הביתה? ‫‏-כן.
‫‏ניסינו להיות אחראים ‫‏ולחכות עד שהאירוע האחרון התבטל.
‫‏כן. ‫‏-ואז לבסוף, הוא בוטל,
‫‏עלינו על מטוס וחזרנו הביתה.
‫‏זו היתה הרגשה מפחידה, להיות בדרכים
‫‏כשלאט העולם נסגר.
‫‏לא היינו בטוחים. ‫‏-לא היינו בטוחים בקשר לשום דבר.
‫‏כולם השתמשו בחומר לחיטוי ידיים. ‫‏-נכון.
‫‏ניקו את המצרכים שלהם. ‫‏-כן.
‫‏ניקו את המצרכים, כן. ‫‏-עם סבון, כן.
‫‏זה היה השלב הזה, כן.
‫‏ואז דאגתי לבנות כי הן היו ב...
‫‏עדיין בלימודים, וחשבתי, ‫‏"הבנות שלי בחוץ עם הקורונה!"
‫‏וקיוויתי שהאוניברסיטאות יהיו אחראיות.
‫‏ובסוף, ההחלטה התקבלה שהן חוזרות הביתה,
‫‏אבל אז חשבתי, ‫‏"אלוהים אדירים, הן באות לבית שלי?"
‫‏חשבתי, "הן עוברות בשדות תעופה ‫‏ויושבות במטוסים",
‫‏אז ברק ואני אמרנו להן לעטות מסכות.
‫‏וכשהן הגיעו הביתה,
‫‏הכרחתי אותן להישאר בחניה
‫‏ולפתוח את כל הדברים שלהן.
‫‏התכוונתי שהן יישארו שם.
‫‏אמרתי להן לפשוט את בגדי הנסיעה שלהן.
‫‏לא ידענו מה קורה.
‫‏בעלי חשב שאני קצת לא הגיונית,
‫‏אבל אני אמרתי, "אנחנו מנסים ל..." ‫‏אני... לא ידענו!
‫‏זה לא חסר הגיון, מותק. ‫‏סטדמן היה בחדר האורחים במשך 14 ימים.
‫‏אני זוכרת את זה!
‫‏זה היה בזמן תקופת 14 הימים.
‫‏אתן רואות, מלאיה וסשה, ‫‏לפחות נתתי לכן להיכנס לבית.
‫‏אבל התכוננו ליצור קהילה מוגנת מקורונה,
‫‏ומכיוון שהן היו בדרכים, עצרנו את נשמתנו
‫‏ווידאנו שהן לא הביאו הביתה שום נגיף. ‫‏-כמובן.
‫‏אז לא ידענו כמה זמן לחכות, ‫‏מה הייתה תקופת הדגירה.
‫‏האם באמת פחדת לחלות בקורונה ‫‏בשנה הראשונה לפני שהחיסונים
‫‏היו זמינים? ‫‏-זה מעניין.
‫‏אני חושבת שזה עזר שגרנו עם נשיא לשעבר...
‫‏זה יכול לעזור. ‫‏-...ש...
‫‏לא סתם נשיא, אבל נשיא שקורא ומאמין במדע.
‫‏ש...
‫‏ניווט את המדינה דרך כמה מגפות.
‫‏אתם זוכרים את האבולה?
‫‏אני חושבת שדווח מקרה אחד בארצות הברית.
‫‏זה היה בעלי.
‫‏החזיר אותנו מסף מיתון,
‫‏כולם שוכחים באיזה מצב רע היינו.
‫‏אז גרנו עם מה שאנחנו ‫‏קוראות לו בחור העובדות.
‫‏הוא ידע מספיק כדי לדעת מה זה היה.
‫‏אז זה היה מפחיד, אבל היה לנו מידע.
‫‏מה שהיה מפחיד... ‫‏-אז פחדתם בנוחות.
‫‏פחדנו בנוחות. מה שהיה מפחיד...
‫‏כפי שאת מדברת על זה בספר, לפחד בנוחות.
‫‏ממש פחדתי. ‫‏-כן, אבל מה שהפחיד אותי, אופרה,
‫‏היה לצפות בבלבול...
‫‏כן. ‫‏-...בעולם.
‫‏המסרים הכפולים, חוסר העקביות,
‫‏חוסר המנהיגות, חוסר בתוכנית,
‫‏לראות אנשים שלא לוקחים את זה ברצינות.
‫‏אנשים שמתייחסים למגפה ‫‏כאילו זו הייתה חופשה מוארכת.
‫‏אנשים שמתווכחים בקשר לעטיית מסכות,
‫‏לראות ילידים חוגגים בחוף בפלורידה.
‫‏את זוכרת? כן. ‫‏-זה היה מפחיד
‫‏כי אני חושבת שכל הילדים האלו יחזרו הביתה
‫‏לסבים שלהם או למישהו עם מחלה אוטואימונית,
‫‏וזו תהיה קטסטרופה.
‫‏זה מה שהפחיד אותי. לצפות במידע כוזב.
‫‏זה מפחיד.
‫‏לראות אנשים שתוקפים מדענים ומומחים.
‫‏זה היה החלק הכי מפחיד עבורי.
‫‏לראות את העולם לא מתמודד עם זה טוב.
‫‏תקשיבי, אכלתי את דרכי דרך המגפה.
‫‏והיה לנו טאקו של יום שלישי... ‫‏-לנו היה טאקו של יום שלישי!
‫‏אהבנו את טאקו של יום שלישי. ‫‏-אהבנו את טאקו של יום שלישי,
‫‏אבל יום שלישי כל הזמן הגיע כל כך מהר. ‫‏-נכון, את יודעת?
‫‏"יום שלישי שוב?" ‫‏-זה קורה בבית שלכם
‫‏כש"זה יום שלישי שוב?" ‫‏-שוב?
‫‏אלוהים. אמרתי שמה שאנחנו צריכים לעשות ‫‏עכשיו זה יום שלישי טאקו כל יום שלישי שני
‫‏כי זה קורה כל כך מהר, והימים עברו וחשבתי,
‫‏"עשיתי משהו? השגתי משהו?"
‫‏ואז את יוצאת מהצד השני, כתבת ספר.
‫‏כתבת ספר.
‫‏אז לא היית ככה בהתחלה, נכון?
‫‏לא אמרת, "עכשיו אני הולכת ‫‏לקחת את כל הבעיות
‫‏האישיות שהיו לי, ברק,
‫‏ואני הולכת לקחת את האנרגייה הזו
‫‏ואני הולכת לאפשר לזה להפוך למשואה לאורות
‫‏שבתוך כולנו."
‫‏זה לא קרה ככה. ‫‏-זה לא קרה ככה. כן.
‫‏טוב, הספר יצא מ... אנשים מבקשים
‫‏עצות כל הזמן. את יודעת?
‫‏הם תמיד שואלים אותי איך עשיתי את זה?
‫‏"איך הגעת לפה? איך את מתגברת על הפחד שלך?
‫‏איך את מוצאת את הקול שלך? ‫‏איך את מרגישה שרואים אותך כאשר
‫‏גידלו אותך לא לראות את עצמך בעולם?"
‫‏אז גם ככה התמודדתי עם השאלות האלה וחשבתי,
‫‏"טוב, כשתהיה לי הזדמנות לדבר עם ילדים,
‫‏וזה קורה לפעמים, ‫‏אני עדיין מבלה הרבה זמן בלדבר עם ילדים,
‫‏אני מנסה לענות על השאלות הללו,
‫‏אבל אני יכולה להתחבר רק ‫‏עם מספר מוגבל של ילדים, ואני חושבת,
‫‏"הם מחפשים הכוונה, הם מחפשים קול."
‫‏אז התחלתי לתת צורה לספר עוד לפני המגיפה,
‫‏אבל גם גיליתי שאני נופלת לתוך דיכאון
‫‏עם הלופ בראש שלי,
‫‏המוח המפוחד שלי צופה בעולם נפרם
‫‏והייתי צריכה למצוא תקווה משלי.
‫‏הרגשתי שאני מאבדת קצת מהאור שלי.
‫‏והייתי צריכה לחפש בארגז הכלים שלי
‫‏כדי למצוא דרכים לצאת מזה ‫‏כדי שאוכל לענות על השאלות הללו
‫‏ולהמשיך לשרת אנשים, כי
‫‏כשמגיעים למקומות הרגשיים הנמוכים האלה,
‫‏קשה למצוא את האור שלך.
‫‏קשה לחשוב שלשתף בזה יעזור בכלל.
‫‏הסתכלת על העולם כמו שכולנו הסתכלנו עליו?
‫‏מהמקום המפחיד הזה? כי כל כך הרבה קרה
‫‏וראינו כל כך הרבה שקרים... ‫‏-כן.
‫‏...שהכחישו אותם... ‫‏-כן.
‫‏...על ידי אנשים שחשבנו ‫‏שצריכים להיות הגיוניים,
‫‏שאני חושבת שהרבה מאיתנו התחילו לחשוב,
‫‏"זה לא משנה. את יודעת, שארלוטסוויל,
‫‏אנשים טובים מאוד משני הצדדים." ‫‏ששום דבר לא ישתנה.
‫‏ואז ראינו שנעשה שימוש בפחד כנשק. ‫‏-כן.
‫‏וכשראית שנעשה שימוש בפחד כנשק
‫‏על ידי נשיא לשעבר, לא בעלך... ‫‏-כן.
‫‏זה הפחיד אותך או הכעיס אותך?
‫‏גם וגם.
‫‏זה הפחיד אותי. זה הכעיס אותי. ‫‏זה היה מאכזב.
‫‏זה היה מאכזב שאחרי שניסינו
‫‏להציב רף כה גבוה, ‫‏שהשתדלנו שהכול יהיה בסדר,
‫‏להוביל עם תקווה, ‫‏לקדם טוב לב וחמלה ואמפתיה,
‫‏ש...
‫‏העולם בחר בחיוב או...
‫‏שהם בחרו את זה ‫‏או שהם היו שאננים ולא הצביעו.
‫‏שפגע עוד יותר, מכיוון שאנשים שלא הצביעו,
‫‏רבים מהם מהם היו האנשים שהצביעו לנו.
‫‏אז, בדרך מסוימת, ‫‏הרגשתי קצת שנטשו אותי, את יודעת?
‫‏זה כאילו, "זה היה חשוב בכלל, ‫‏מה שעשינו? כן?"
‫‏את יודעת? וזה החלק האפל בזמנים האלה.
‫‏אבל... לא, אני... ו...
‫‏זה היה בתקופה ההיא.
‫‏ואני חולקת זאת ‫‏מכיוון שכולנו חוויםרגעים שכאלה.
‫‏לא כולנו יכולים להיות משואות ‫‏של תקווה כל הזמן.
‫‏ואני צינית יותר מבעלי
‫‏שיש לו אור שהוא תמיד מלא תקווה.
‫‏ויש לי מזל לחיות בבית איתו
‫‏כי הוא שומר שאהיה ממוקדת באמת.
‫‏אבל, כן, השימוש בפחד כנשק ‫‏הוא דבר מסוכן מאוד.
‫‏את מסתכלת על כל זוועה שהתרחשה
‫‏במהלך ההיסטוריה האנושית,
‫‏העבדות, השואה, כל מלחמה,
‫‏כל שנאת נשים, כל פשע שנאה או הומופוביה,
‫‏הכול מבוסס על פחד, חמדנות והחיפוש אחר כוח.
‫‏ולכן, זה דבר מסוכן.
‫‏זה דבר מסוכן לצפות בו
‫‏כיצד החיים מושפעים מהפחד הזה.
‫‏זה מחליט מי יקבל חינוך,
‫‏מי יקבל צדק.
‫‏לעיתים קרובות, זה ההבדל בין סטירה על היד
‫‏וברך על הצוואר.
‫‏אז זה צריך להיות משהו שאנחנו שמים אליו לב
‫‏ושאנחנו לומדים איך לפצח אותו בעצמנו
‫‏כך שמנהיגים לא יוכלו להשתמש ‫‏בפחד שלנו נגדנו, ולתקוף אחד את השני.
‫‏זו טענה מסוכנת.
‫‏וזה גם, כפי שאת יודעת, אופרה, ‫‏כמי שיש לה במה עצומה,
‫‏שהייתה לה אותה הרבה זמן,
‫‏את יודעת כמה קל זה היה אם היית בוחרת
‫‏להשתמש בבמה שלך באור שלילי.
‫‏אבל למה את לא עושה את זה?
‫‏למה? אחרי כל השנים הללו, ‫‏הייתה לך תוכנית טלוויזיה,
‫‏יכולת לשלהב אנשים בקשר להרבה דברים,
‫‏אבל בחרת שלא. למה? תגידי לי.
‫‏כן, וכשאת רואה אנשים אחרים משתמשים בזה
‫‏בצורה רעה,
‫‏זה מדכא, אני חושבת שהרבה אנשים ‫‏היו מדוכאים וגם חסרי תחושה בשל כך.
‫‏ואת אומרת שכשהזמנת מסרגות באינטרנט,
‫‏הגעת לשפל. ‫‏-כן.
‫‏ואני לא יודעת איך סריגה תוציא אותך מזה,
‫‏אבל בסדר. ‫‏-אני יודעת.
‫‏טוב, סריגה היא מטאפורה.
‫‏אבל למדתי איך לסרוג.
‫‏לא סרגתי לך משהו?
‫‏אה, סרגתי... זו הייתה גייל. ‫‏-לא, את... זו הייתה גייל.
‫‏הנכד של גייל.
‫‏סרגת משהו יפהפה... ‫‏-כן, טוב... את יודעת, אני...
‫‏הכנתי את הסוודר הזה! ‫‏-סוודר.
‫‏הכנתי את הסוודר הזה! ‫‏-הנה התינוק החמוד הזה.
‫‏כן. לוקה.
‫‏מה שקיבלתי מסריגה
‫‏היה יותר מדיטטיבי,
‫‏זה השתיק לי את המוח
‫‏בדרך שהייתי זקוקה לו,
‫‏זה מה שאמונה עושה עבורך.
‫‏מכבה לך את המוח.
‫‏אנחנו מנסים לחשוב את דרכנו ‫‏החוצה מכל כך הרבה דברים.
‫‏והמוח שלנו, אין לנו הרבה שליטה עליו.
‫‏לכן מוותרים.
‫‏את חייבת לוותר בשביל משהו גדול יותר ממך.
‫‏אבל מה שלמדתי דרך זה, מה שהצלחתי לפרום,
‫‏היה שכאשר אנחנו בתקופות ‫‏שבהן הבעיה נראית כה גדולה
‫‏ובלתי אפשרית,
‫‏אנחנו באמת צריכים להתמקד ‫‏במה שאנחנו יכולים לשלוט בו.
‫‏כל מה שאנחנו יכולים לעשות ‫‏זה לטפל בדבר הסרוג בחיקנו.
‫‏ונחשי מה? זה מספיק.
‫‏אנחנו חיים בעולם ‫‏שבו גדול יותר זה תמיד טוב ביותר,
‫‏שאנחנו תמיד עסוקים.
‫‏אנחנו מנסים להתמודד עם הכול בדרך גדולה.
‫‏הילדים שלנו רואים את זה.
‫‏אני מקבלת מכתבים מצעירים, ‫‏בגיל 15 הם מנסים,
‫‏"אני חייב להציל את העולם. ‫‏אתקן את השכונה שלי."
‫‏וכל הקטע שלי הוא שאין לך את הכוח ‫‏או את ההשפעה לעשות זאת עדיין.
‫‏אתם צריכים להתרכז בסריגה שלכם,
‫‏ואם אתם בני 12 או 15, ‫‏הסריגה שלכם היא שיעורי הבית שלכם,
‫‏לסיים את בית הספר.
‫‏והסיבה... הלקח שהגיע מזה עבורי הוא
‫‏להתחיל עם משהו קטן שאתה יכול לשלוט בו.
‫‏נכון. ‫‏-תשלוט במה שאתה יכול לשלוט בו.
‫‏נכון.
‫‏הנושא האחד
‫‏שעולה מהדפים של "האור שבתוכנו" עבורי
‫‏הוא שגידלו אותך היטב.
‫‏היה לי מזל. ‫‏-גידלו אותך היטב.
‫‏בורכתי. ‫‏-אלוהים אדירים, היו לך הורים
‫‏מדהימים, נהדרים, חזקים. ‫‏-כן.
‫‏כן. שהיה להם אכפת ממך והיה להם ראש פתוח.
‫‏ואני חושבת שמה שבאמת נהדר זה
‫‏שאת מקדישה חלק שלם, ‫‏פרק ל"תכירו את אימא שלי",
‫‏וחלק מהפנינים הנהדרות שלה לגידול ילדים,
‫‏אחת האהובות עליי היא, ‫‏"תהיה ההורה של הילד שיש לך".
‫‏כן. ‫‏-זה נהדר.
‫‏אבל נשארה איתי תחושה
‫‏שוואו, הלוואי וכלונו היינו יכולים ‫‏לפגוש את אבא שלך.
‫‏כן.
‫‏הלוואי וכולנו היינו יכולים לפגוש אותו
‫‏כי אני חושבת שהמסר שהוא נתן לך כילדה קטנה,
‫‏"אף אחד לא יכול לגרום לך ‫‏להרגיש רע כלפיי עצמך
‫‏אם את מרגישה טוב כלפיי עצמך." ‫‏-נכון.
‫‏...זה הנושא הבסיסי של הספר הזה. ‫‏-כן.
‫‏כן. ‫‏-כן.
‫‏ובסוף היום,
‫‏אנחנו לא יכולים לשלוט ‫‏במה שאחרים חושבים, אומרים או עושים.
‫‏אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה.
‫‏האור שלנו לא יכול להיות תלוי ‫‏במישהו אחר, כן?
‫‏כי אולי אין להם אור לתת לנו.
‫‏אבא שלי היה עבורי לקח חי לחיים,
‫‏כי הוא היה גבר שחור ממעמד הפועלים,
‫‏כנראה עני, למרות שלא הרגשנו ‫‏שאנחנו עניים,
‫‏שהייתה לו טרשת נפוצה
‫‏והתקשה לאורך כל חייו עם נכות זו.
‫‏וראינו את הגוף שלו מידרדר,
‫‏ופתחתי עם הסיפור על המקל שלו ‫‏כי זה היה כלי חשוב.
‫‏במקום לוותר על החיים,
‫‏הוא יכול היה לזרוק את הכול ‫‏ולהתחיל לקבל קצבת נכות
‫‏ולא לעבוד יותר יום בחייו.
‫‏אבל במקום זאת, ‫‏הוא בחר להשתמש בכלי שהוא היה צריך.
‫‏קודם כול, זה היה המקל, וכשזה הפסיק לעבוד,
‫‏הוא החליף את זה בשתי קביים.
‫‏וכשזה הפסיק לעבוד בשלב מאוחר יותר,
‫‏הוא היה זקוק ליותר סיוע.
‫‏הוא החליף את זה עם כיסא גלגלים.
‫‏ובסופו של דבר, הוא היה צריך קרונית.
‫‏לאורך כל חיינו. אבל הוא אף פעם לא הפסיק.
‫‏הוא מעולם לא האשים אף אחד,
‫‏הוא מעולם לא... האכזבה שהוא בטח הרגיש,
‫‏זה מעולם לא שרף אותו.
‫‏זה לא הפך אותו לשלילי.
‫‏הוא היה נופל,
‫‏אני לא יודעת אם הוא נפל ‫‏כשהוא היה בדרך לעבודה,
‫‏אבל הוא היה נופל בבית, ‫‏כף הרגל שלו נתפסה בשטיח.
‫‏ולראות את אבא שלך נופל על הרצפה,
‫‏זה חשף את כל הפגיעויות שלנו.
‫‏זה היה מפחיד,
‫‏אבל אבא שלי עשה כמיטב יכולתו ‫‏לקום מהר ולצחוק על זה
‫‏כי צחוק גם היה כלי.
‫‏אבל מה שלמדתי ממנו, כפי שאני אומרת בספר,
‫‏"את.ה נופל.ת, את.ה קם.מה, ‫‏את.ה ממשיך.כה לזוז."
‫‏אז אם הוא הצליח למצוא את האור ‫‏עם כל מה שהוא עבר,
‫‏והוא הצליח להיות אור עבור אחרים,
‫‏מכיוון שהוא היה דמות אב ‫‏לרבים אחרים שלא היה להם אב,
‫‏במשפחה שלי, בקהילה שלי.
‫‏הוא ראה את האור שלו ‫‏והוא לימד אותי שזו העבודה שלי,
‫‏לראות את האור שלי.
‫‏לכן אני אוהבת את זה כנושא השולט בספר,
‫‏"אף אחד לא יכול לגרום לך ‫‏להרגיש רע בנוגע לעצמך אם אתה מרגיש טוב."
‫‏ומה שאת אומרת ב"האור שבתוכנו"
‫‏זה שזו העבודה שלך לעבוד על כך ‫‏שתגרמי לעצמך להרגיש טוב.
‫‏זו האחריות שלך. ‫‏-כן.
‫‏זה תמיד גרם לי להרגיש טוב יותר.
‫‏זה כאילו שאבא שלי הראה לי ‫‏שהייתה לי שליטה על חיי.
‫‏כן. ‫‏-הייתה לי שליטה על הרגשות שלי.
‫‏לא הייתי צריכה לסמוך ‫‏על זה שמישהו יהיה נחמד אליי,
‫‏שמישהו יהיה הוגן כלפיי.
‫‏ידענו שהחיים לא היו הוגנים.
‫‏אז כשאני חושבת על אבא שלי, ‫‏בכל פעם שאני מרגישה רחמים עצמיים,
‫‏כשאני מרחמת על עצמי, ‫‏כשאני מרגישה שזו אשמתו של מישהו אחר,
‫‏אני חושבת על אבא שלי ‫‏וזה שומר עליי ממוקדת וישרה
‫‏ועם ראש צלול ואסירת תודה,
‫‏בדרכים שאני פשוט... זה... זו מתנה.
‫‏את יכולה להשלים את המשפט? ‫‏"אני עדיין שומעת את הקול של אבא שלי כש..."
‫‏כל הזמן.
‫‏כלומר, זה עמוק כמו כל הזמן.
‫‏הקול שלו מצלצל בראש שלי.
‫‏הקול שלו היה איתי ‫‏ביום הראשון שלי בפרינסטון,
‫‏כשהתרגלתי למבצר האליטיזם הזה.
‫‏הוא היה איתי ביום הראשון שלי ‫‏במשרד עורכי הדין שלי.
‫‏ואפילו אחרי שהוא מת,
‫‏הוא עדיין היה שם וליווה אותי לחופה
‫‏כי הוא עזר לי כי הוא היה הדוגמא לאיזה ‫‏גבר צריך להיות לי.
‫‏אז יכולתי לראות את ברק.
‫‏יכולתי לראות אותו, ‫‏להתעלם מכל הדברים החיצוניים,
‫‏והדברים החיצוניים ‫‏היו די טוב, חברות, אבל...
‫‏אבל יכולתי לראות מה חשוב לחפש בגבר.
‫‏הוא איתי עכשיו, הוא איתי על הבמה הזו.
‫‏אליו אני מתחברת כשאני מנסה לספר אמת לאנשים
‫‏ולהראות את האותנטיות שלי ואת הפגיעות שלי.
‫‏הוא שם כל הזמן.
‫‏אני אוהבת שאמרת שהוא עזר לך בדרכים רבות
‫‏להיות מסוגלת לראות ‫‏את מה שהיית צריכה לראות בברק אובמה.
‫‏אפשר לדבר על בעלך רגע?
‫‏כן, בבקשה. ‫‏-טוב.
‫‏אנשים ניסו לתאר את סיפור האהבה שלכם.
‫‏הנה הוא. ‫‏-הם ניסו לתאר את סיפור האהבה.
‫‏הם עשו סרט, סרט דרמה, ‫‏הם עשו את הסדרה על הגברת הראשונה.
‫‏הם עשו... הם מנסים, אבל הם לא מצליחים!
‫‏לא. ‫‏-הם לא יכולים.
‫‏אבל סיכמת את זה לגמרי במשפט אחד
‫‏שהיה חזק כל כך שכאשר קראתי אותו,
‫‏זה באמת עצר אותי וגרם לי לדמוע.
‫‏את זוכרת מה היה המשפט בספר?
‫‏לא, מה הוא היה?
‫‏אני לא יודעת איזה משפט גרם לך לבכות.
‫‏טוב, המשפט...
‫‏דיברת על זה שגרת בהרבה מקומות.
‫‏ו... "וברק הוא הבית שלי!" ‫‏-אה, וברק הוא הבית שלי.
‫‏כן. ‫‏-"ברק הוא הבית שלי."
‫‏ברק הוא הבית שלי. ‫‏-"ברק הוא הבית שלי."
‫‏כן.
‫‏עכשיו, תחזרו הביתה ותראו אם אתם יכולים ‫‏לשאול את עצמכם את השאלה הזו.
‫‏על האדם שאיתכם.
‫‏אתה מטופש כל כך.
‫‏הם הבית שלכם?
‫‏ואני מעריכה את איך שאת מפרטת לנו את זה,
‫‏הטיול הראשון ההוא להוואי.
‫‏כי כשהגעת להוואי לראשונה, חיפשת...
‫‏ואני מבינה למה, את אישה עובדת
‫‏שמעולם לא הייתה בהוואי,
‫‏חיפשת את ההוואי של "הוואי חמש-אפס".
‫‏בשביל אלה שזוכרים את התוכנית.
‫‏מאי טאי ושקיעות על החוף. ‫‏-מאי טאי וסוויטות...
‫‏וסוויטות ירח דבש.
‫‏אבל במקום...
‫‏כן, במקום, זה היה טיול הביתה ‫‏לבקר את המשפחה שלו.
‫‏משם הוא הגיע.
‫‏הוא לא חזר לאיזו חופשת אי,
‫‏הוא חזר כדי להיות עם האנשים שלו.
‫‏אבל הייתי צעירה והייתי... היה קר בשיקגו
‫‏וחשבתי, "אני נוסעת להוואי עם הגבר שלי,
‫‏זה יהיה רומנטי כל כך."
‫‏ואז נחתנו והלכנו ישר לדירה של סבא וסבתא.
‫‏בלי אוקיינוס.
‫‏זה היה בניין גבוה. עלינו לקומה העשירית.
‫‏נכנסו. זה נראה כמו הבית של הסבים שלי.
‫‏באותה מידה זה היה יכול להיות ‫‏בצד הדרומי של שיקגו, שזה היה דבר נהדר.
‫‏נכון? ‫‏-כן.
‫‏לדעת שאני מכירה את המשפחה שלו, כן?
‫‏ואז התכרבלנו. מה היה בטלוויזיה?
‫‏"60 דקות".
‫‏והם מוציאים מגשי טלוויזיה
‫‏ואני חושבת שאכלנו כריכי טונה ‫‏עם מלפפונים חמוצים מתוקים.
‫‏ואני חשבתי, "כן אני אוהבת את זה".
‫‏אבל היו ימים שהייתם הולכים לחוף
‫‏ואני אוהבת את הרגע שבו הוא אומר,
‫‏"צריך ללכת." ‫‏-"חוזרים לבית של סבא וסבתא."
‫‏"חוזרים הביתה." ‫‏-כאילו, "אווו", את יודעת?
‫‏אז הייתי צעירה וטיפשה והתחלתי להרגיש,
‫‏"אני לא יודעת אם אני אוהבת את זה. ‫‏זה לא רומנטי כמו שחשבתי שזה יהיה."
‫‏למרות שלא התנהגתי ככה.
‫‏אז אימא שלי יודעת שלא התנהגתי ‫‏כמו איזו מפונקת.
‫‏הייתי מאוד... ‫‏-אבל חשבת,
‫‏"איפה הוואי מ"הוואי חמש-אפס?" ‫‏-כן. איפה...
‫‏נכון, בדיוק.
‫‏אבל סיימתי את הסיפור בכך שאמרתי,
‫‏מה שברק הראה לי ‫‏היה את האישיות האמיתית שלו.
‫‏ולפעמים כשאנשים מחפשים בני זוג,
‫‏אנחנו חושבים שאנחנו מחפשים ‫‏מאי טאי ושקיעות,
‫‏ומה שאנחנו ציריכם זה מישהו ‫‏שמכבד ואוהב את המשפחה שלו
‫‏ושהוא יהיה שם בשבילם... ‫‏-ומראה לך את זה.
‫‏...שוב ושוב. ‫‏-זה מה שהוא מראה לך.
‫‏וברק העריך את הזמן שהיה לו עם המשפחה שלו.
‫‏היה נחמד ללכת לחוף,
‫‏אבל להיות שם בשביל אימא שלו ‫‏וסבתא שלו, אחותו הקטנה,
‫‏לעזור להן להתמודד עם העניינים שלהן, ‫‏הוא היה הסלע במשפחה שלהם.
‫‏ותנו לי להגיד לכם, הוא תמיד מופיע
‫‏בשבילי ובשביל הבנות באותה הדרך.
‫‏הוא נוכח והוא שם כשאנחנו צריכות אותו.
‫‏וזה מה שהוא הראה לי בהוואי
‫‏כשניסיתי להגיע לחוף.
‫‏אני חושבת שמה שאנחנו גם מעריכים
‫‏ב"הסיפור שלי" וגם ב"האור שבתוכנו"
‫‏זה כמה כנה את בקשר למערכת היחסים שלכם,
‫‏בקשר לחיים שלכם ואיך שלא הכול מושלם.
‫‏את אומרת שלקח זמן והרבה אימון
‫‏כדי שתטפלו בחילוקי הדעות שלכם.
‫‏אז מה הסגנון שלך ומה הסגנון שלו? ‫‏-כן.
‫‏אמרתי לו את זה, אמרתי את זה לפני כן,
‫‏אחד מהדברים השונים ‫‏באיך שאנחנו מראים אהבה זה,
‫‏כיוון שהמשפחה שלו גרה רחוק ונסעה הרבה,
‫‏הוא היה צריך ללמוד לאהוב ממרחק.
‫‏וזה אומר שאומרים יותר מילים, ‫‏מחליפים יותר אהבה,
‫‏הם יותר פיזיים...
‫‏ה"אני אוהב אותך" וכל זה. ‫‏-כן, "אני אוהב אותך".
‫‏"גם אני אוהבת אותך." את יודעת? ‫‏-כן.
‫‏גדלתי במקום שבו כולם
‫‏היו בטווח של שמונה רחובות זה מזה,
‫‏כל הדודות והדודים שלי, ‫‏והדודים מדרגה שנייה והבני דודים,
‫‏וכולם חגגו ימי הולדת.
‫‏אז היינו ביחד בכל סוף שבוע,
‫‏פעמיים בשבוע, ו"יום הולדת שמח". ‫‏זה מה שעשינו.
‫‏תמיד היינו ביחד, אז זה היה כאילו "ביי.
‫‏אני לא צריכה לומר לך שאני אוהבת אותך ‫‏כי אראה אותך ביום שבת, נכון?"
‫‏אז האהבה עבורי הייתה להיות שם, כלומר,
‫‏"כן. תפסיק לנשק אותי, תעשה כביסה."
‫‏ואנחנו גם שונים מבחינה רגשית.
‫‏תנחשו מה אני? קצת חמומת מוח.
‫‏דברנית, מתרגזת בקלות.
‫‏זה כאילו, "מה?" ‫‏ברק רוצה לדבר באופן רציונלי.
‫‏ואני חושבת, ‫‏"רציונלי? אל תבוא אליי עם היגיון.
‫‏אני כועסת.
‫‏אל תבוא אליי עם רשימה.
‫‏כדאי שתלך מפה ותיתן לי להירגע."
‫‏אני לא רוצה לשמוע שום דבר על היגיון.
‫‏טוב. אז כמה זמן... מה תקופת הצינון שלך?
‫‏בהחלט מה שהוא חשב,
‫‏"טוב, עברו חמש דקות. את מוכנה לדבר?"
‫‏ואני אמרתי, "זה לא מספיק!"
‫‏זה לוקח זמן. זה יכול להיות שעות.
‫‏לפעמים זה יכול להיות ימים ‫‏שבהם אני פשוט לא...
‫‏אני לא רוצה לדבר איתך עכשיו.
‫‏אבל היינו צריכים ללמוד...
‫‏אבל הנה העניין, היינו צריכים ללמוד להתפשר.
‫‏למדתי שאני לא יכולה להתפרץ עליו.
‫‏וגם, הוא צריך לתת לי מרחב להירגע.
‫‏זהו לקח.
‫‏אנחנו עדיין עובדים על זה, ‫‏אבל אני חולקת את זה אתכם
‫‏כיוון שאני רואה הרבה זוגות צעירים
‫‏שלא יודעים מה זה נישואים אמיתיים.
‫‏את יודעת?
‫‏הם מבלים יותר זמן
‫‏בלבחור את השמלה השלישית ‫‏לחתונה ולקבלת הפנים
‫‏ולוח המשאלות של הפרחים שהם רוצים,
‫‏ובתכנון אירוע הרווקות השלישי.
‫‏כולכם מבזבזים יותר מדי כסף על חתונות.
‫‏יותר מדי.
‫‏ו... ‫‏-כן, מה שאת רוצה זה ימי שנה גדולים.
‫‏את רוצה ימי שנה גדולים וענקיים, נכון? ‫‏-את רוצה ימי שנה גדולים.
‫‏אבל אנחנו חייבים להיות כנים עם אנשים,
‫‏אני מאמינה, ‫‏שצריכים להיות כנים בקשר לעבודה
‫‏שצריך כדי לבנות חיים עם אדם אחר.
‫‏עבורי, זה לא נראה כמו משהו... ‫‏זה לא כזה שנוי במחלוקת.
‫‏כלומר... ‫‏-מה ששנוי במחלוקת
‫‏זה שמישהו בשיעור הקומה שלך משקר בקשר לזה.
‫‏בדיוק.
‫‏זה הכול, "האשטאג מטרות מערכות יחסים",
‫‏ואני חושבת, "כעסתי עליו בתמונה הזו".
‫‏לא רק זה...
‫‏אז אמרת לגייל במהלך המסע בפילדלפיה,
‫‏שהיה רק לפני שבועיים,
‫‏שב-30 שנות נישואים,
‫‏במשך עשר שנים לא יכולת לסבול את בעלך.
‫‏בדיוק. ‫‏-ואז...
‫‏ואנשים אומרים, "אלוהים אדירים!"
‫‏כן. המדיה החברתית השתגעה, כאילו...
‫‏חשבתי, "עברו 30 שנה". ‫‏-תראו איך מישל אובמה שומרת על אותנטיות.
‫‏שומרת על אותנטיות. ‫‏-בדיוק.
‫‏זה מכיוון שהמדיה החברתית היא לא אמיתית.
‫‏הם לא היו יודעים מה זו מדיה חברתית ‫‏אמיתית אם היא הייתה בועטת להם בפנים.
‫‏אבל למה את חושבת שזה פגע בנקודה רגישה?
‫‏כשאמרת 30 שנה... ‫‏-כי אנשים צעירים לא יכולים לדמיין
‫‏להיות לא שמחים לרגע אחד, ‫‏שלא לדבר על עשר שנים.
‫‏זה כאילו, "מגיע לי להיות מאושר".
‫‏וזה כאילו, "מי אמר את זה? ‫‏איפה ראית את זה?"
‫‏מעולם לא גידלו אותי לחשוב שאושר, ‫‏האושר האישי שלי,
‫‏והרגשות שלי בבית שלי. זה היה, "כדאי שתשבי.
‫‏לא אכפת לי על מה את מדברת."
‫‏אבל הנקודה היא שיהיו זמנים קשים.
‫‏כי אם אתם נשואים 30 שנה ‫‏ויש לכם עשר שנים רעות,
‫‏הייתי לוקחת את הסיכויים האלה.
‫‏אבל גם אמרתי שהשנים האלו ‫‏חפפו במקרה עם לידת הילדות.
‫‏שתי אלו, הן הרסו את כל האהבה.
‫‏הן שאבו אותה מהבית.
‫‏הן הגיעו עם החמידות שלהן ‫‏והצורך שלהן לאכול כל הזמן
‫‏וחוסר היכולת שלהן לתקשר ‫‏ואתה לא יכול לכעוס עליהן.
‫‏כלומר, הן חמודות. הן תינוקות שלך.
‫‏אז מי עוד בבית שאני יכולה להגיד, ‫‏"אה, זה אתה!
‫‏זו אשמתך, ברק אובמה."
‫‏ואז הן גדלות והן עוזבות את הקן
‫‏וזה, "אה, הנה אתה,
‫‏הנה החמוד שלי. אני זוכרת אותך."
‫‏זה בערך עשר שנים.
‫‏אז, תראי... ‫‏-אז מה רומנטי מבחינתך עכשיו?
‫‏מה את חושבת שהוא רומנטי? ‫‏-רומנטי זה...
‫‏אני אוהבת כשבעלי מתכנן משהו, כן?
‫‏כי... קשה לתכנן
‫‏כשאתה הנשיא או הנשיא לשעבר, נכון?
‫‏אז אם הוא יכול להפתיע אותי עם...
‫‏והוא כל כך מרוצה מעצמו ‫‏כשהוא מצליח לעשות משהו, כן?
‫‏ויום השנה ה-30 שלנו היה בטח ‫‏הדבר הרומנטי האחרון שהוא עשה
‫‏כי הוא יצר מחדש את ירח הדבש שלנו,
‫‏שזה היה לנסוע לאורך ‫‏האוקיינוס השקט כשהתחתנו.
‫‏התחלנו בסן פרנסיסקו, שכרנו רכב, ‫‏נסענו כל הדרך דרך ביג סור,
‫‏עצרנו וראינו את עצי הסקוויה, ‫‏ונסענו דרך סנטה ברברה
‫‏ואז הגענו לאל איי וזה היה רק שנינו.
‫‏והוא יצר את זה.
‫‏עכשיו, זה לא היה רק שנינו כי היינו בשיירה,
‫‏והיו לנו הסוכנים שלנו ‫‏ושלוש מכוניות מאחורינו.
‫‏בתמונה הזו, יש משהו כמו 12 אנשים ‫‏מאחורה שמנסים להתחבא.
‫‏זה השתנה, אבל כולם התרגשו כל כך.
‫‏כל הסוכנים שלו אמרו, ‫‏"אנחנו יוצאים להליכה אחרי זה".
‫‏וזה... והם ניסו ל... הם ניסו להירגע,
‫‏וכל העוזרים שלנו.
‫‏אנחנו מטיילים עם הקהל.
‫‏אבל הוא תכנן את זה. ‫‏-זה היה רומנטי.
‫‏זה היה כל כך רומנטי. זה היה כל כך מתוק.
‫‏והוא לא שיחק גולף, אפילו לא פעם אחת. ‫‏-טוב. בכלל לא?
‫‏טוב. אז ב"הסיפור שלי" סיפרת לנו הרבה
‫‏על השנים שהוא לא היה,
‫‏ובשנים האלו,
‫‏אני חושבת, ‫‏כשהרגשת רע במערכת היחסים, בנישואים.
‫‏זה השתנה עכשיו שהוא בבית?
‫‏כל הרעיות אומרות, "אממם".
‫‏זה השתנה?
‫‏כן. ‫‏-הוא בעל שונה עכשיו
‫‏ממה שהוא היה כל השנים הללו עם כל הלחץ?
‫‏את יודעת מה?
‫‏לא, אני חושבת שהוא היה די עקבי.
‫‏אני התבגרתי, השתנתי.
‫‏למדתי במשך השנים
‫‏שאני צריכה לגרום אושר לעצמי.
‫‏זה חוזר ללקחים מאבא שלי.
‫‏הוא לא אחראי לאושר שלי.
‫‏הוא אוהב אותי, אכפת לו ממני,
‫‏אבל רוב העצב שלי היה קשור לבחירות שלי,
‫‏למשל שהייתי צריכה להיות האימא המושלמת.
‫‏הייתי צריכה לעשות הכול כמו שצריך.
‫‏הייתי צריכה לעבוד ולוודא ש...
‫‏הצבתי לעצמי סטנדרטים שהלחיצו אותי.
‫‏וגם היו בלתי אפשריים. ‫‏-ולחלוטין היו בלתי אפשריים.
‫‏כי יכול להיות לך הכול,
‫‏אולי, אבל לא באותו...
‫‏באותו הזמן.
‫‏בואו נגיד את זה שוב.
‫‏יכול... תגידי את זה את.
‫‏יכול להיות לך הכול, אבל לא באותו הזמן.
‫‏באמת שלא.
‫‏כל ה...
‫‏לא, זה בלתי אפשרי,
‫‏בייחוד אם את רוצה להיות הורה טוב
‫‏ולבלות עם הילדים שלך.
‫‏זו פעולת איזון קשה.
‫‏ב"האור שבתוכנו", ממש הערכתי
‫‏כשדיברת על איך זיהית, ואיך ברק זיהה,
‫‏שאתם לא יכולים להיות הכול זה בשביל זה,
‫‏ולכן ״שולחן המטבח״ ‫‏של החברות שלך חשוב כל כך,
‫‏וכפי שאת אומרת, זה מה שעזר לך ‫‏להוריד את הלחץ מהנישואים שלך.
‫‏כן. בהחלט. ‫‏-ספרי לנו על ״שולחן המטבח״ הזה.
‫‏את יודעת... טוב.
‫‏אספר את הסיפור ‫‏כשאת שפגשת את ״שולחן המטבח״ שלי.
‫‏כן. ספרי אותו. ‫‏-אני יכולה לספר את הסיפור?
‫‏זה לא בספר, אבל...
‫‏אופרה ארחה באדיבותה ‫‏את מסיבת יום ההולדת ה-50 שלי.
‫‏יום ההולדת ה-50? ‫‏-יום ההולדת ה-50.
‫‏לא רק יום ההולדת ה-50... ‫‏לא התכוונתי לספר את זה.
‫‏לא ידעתי שאני יכולה לספר את זה. ‫‏-טוב.
‫‏אז אמרת כן לפני שידעת ‫‏על מה אני מדברת, נכון?
‫‏לא, אני יודעת ש... אני רוצה שתדברי על...
‫‏התכוונתי לפני רגע
‫‏להגיד שברק אובמה, נשיא ארצות הברית,
‫‏התקשר אליי לשאול אותי אם אוכל לארח... ‫‏-כן, נכון.
‫‏ובסוף השיחה,
‫‏הוא אומר, "שימי לב שאני התקשרתי.
‫‏אני אמרתי לך לארגן את כל זה.
‫‏אני התקשרתי אלייך. ‫‏לא ביקשתי מעוזר שיתקשר אלייך."
‫‏אז כשסיפרת את הסיפור הזה, חשבתי,
‫‏אה, לכן הוא אמר את זה. ‫‏-לכן הוא אמר את זה.
‫‏"אני התקשרתי." ‫‏-נכון.
‫‏אז אנחנו באים לישון אצלך, ‫‏את מארחת אותנו באדיבות,
‫‏ואמרת, "תביאי את החברות שלך", ‫‏ואני אמרתי, "טוב".
‫‏והיא אמרה, "כמה אנשים?" ‫‏ואני אמרתי, "טוב, זה בערך 12".
‫‏שתים עשרה. ‫‏-ואמרת...
‫‏מה אמרת? אמרת, "אין לך 12 חברים טובים".
‫‏כן. ‫‏-אני אמרתי, "יש לי.
‫‏אני לא מנסה להעמיס!" ‫‏-למי יש 12 חברים טובים?
‫‏לי.
‫‏ו... אופרה אמרה, "לי יש את גייל".
‫‏ומה שאמרתי... ‫‏-האדם היחיד
‫‏שאני מכירה עם 12 חברים טובים ‫‏זה ישו והתלמידים.
‫‏זה האדם היחיד שאני מכירה.
‫‏אבל אז פגשת... ‫‏-ואז אחד מהם בגד בו.
‫‏טוב?
‫‏אבל אז פגשת את ״שולחן המטבח״. ‫‏-כן.
‫‏וראית שאני אוספת ושומרת ‫‏את החברות שלי במהלך חיי.
‫‏אז יש לי את השותפה שלי לחדר מהקולג',
‫‏יש לי את החברה הכי טובה שלי ‫‏מבית הספר למשפטים.
‫‏יש לי את האימהות שעזרו לי בשיקגו,
‫‏היינו כמו יחידה, ‫‏גידלנו את הילדים שלנו ביחד.
‫‏חלק מהילדים האלה פה הערב.
‫‏הם כמו הילדים שלי. ‫‏-כן.
‫‏היו לי הרבה אימהות ונשים חברות חדשות
‫‏בוושינגטון
‫‏שיכלו להבין את החיים הללו,
‫‏כמה מהן שהיו נשואות לאנשים בממשל של ברק.
‫‏וכשאת בעולם הזה,
‫‏את זקוקה למי שמבין את המצוקה הזו.
‫‏הן היו התומכות שלי.
‫‏אז אני נוטה לאסוף אנשים ‫‏במהלך החיים שלי ולשמור אותם.
‫‏כי אנשים שונים ‫‏מביאים דברים שונים לחיים שלי.
‫‏אבל השורה התחתונה היא ‫‏שאני קוראת לזה ״שולחן המטבח״ שלי
‫‏כי ״שולחן המטבח״ בבית שלנו תמיד היה המקום
‫‏שבו הרגשנו בטוחים.
‫‏אנחנו באים כילדים קטנים ‫‏עם הצרות שלנו מגן המשחקים
‫‏והמשא ומתן בשכונה
‫‏והתלונות על המורה או על חוסר הוגנות כלשהו
‫‏ותמיד אפשר לשחרר את הכול בשולחן המטבח.
‫‏את מרגישה בטוחה ושרואים אותך.
‫‏זה כנראה היה השולחן הראשון ‫‏שבו הרגשתי שאימא ואבא שלי רואים אותי
‫‏שאהבו לשמוע את הסיפורים שלנו ‫‏ואת הקולות שלנו.
‫‏אבל תמיד התרעננת בשולחן הזה.
‫‏יכולת להוציא את העלבונות ואת הזלזול
‫‏ולצעוק ולצווח ולהוציא את זה החוצה
‫‏כדי שתוכלי לקחת את עצמך בידיים
‫‏ולחזור לעולם כאילו שנכנסה בך הבנה כלשהי.
‫‏אז זה שולחן המטבח עבורי.
‫‏יש כה הרבה היבטים שונים לחיי.
‫‏היו לי הרבה צדדים, מאימהות למקצוענות
‫‏וכו',
‫‏שהשולחן הזה גדל וגדל.
‫‏זו שאלה שבדיוק חשבתי עליה.
‫‏האם כל החברים... ‫‏אז פגשתי את 12 החברות, את שולחן המטבח...
‫‏אבל האם כל החברות שלך ‫‏עברו את הסינון כשהלכת לבית הלבן?
‫‏לא.
‫‏לא, הם לא. ‫‏-כי את יודעת מה?
‫‏אני זוכרת שניהלתי איתך שיחה,
‫‏ואמרת, ‫‏"איבדו חמצן. לא הצליחו לטפס.
‫‏כן. לא. ‫‏-"איבדו חמצן. לא הצליחו לטפס."
‫‏ואני מספרת את הסיפור על חברות מכיוון ‫‏שאנחנו...
‫‏זה מרגיש כאילו...
‫‏המחקרים מראים שלאנשים ‫‏יש פחות חברים מאי פעם,
‫‏ואנחנו מדווחים ‫‏על שיעורים מגוחכים של בדידות.
‫‏בדידות, כן.
‫‏אני חושבת שהמדיה החברתית ‫‏הוציאה אותנו מהמנהג הזה.
‫‏אני חושבת שאנשים צעירים, בגלל המגפה,
‫‏הם חושבים שיש להם חברים במדיה החברתית.
‫‏אני זוכרת את החשבון הראשון ‫‏של סשה כשהיא הייתה קטנה,
‫‏והרשנו שיהיה לה... איך שלא קראו לזה,
‫‏ואז היא באה, אבל ה...
‫‏כי אמרנו לכולם לעקוב אחריה, סוכנים, צוות.
‫‏זה היה כאילו אם יהיה לך את זה,
‫‏כולם יסתכלו.
‫‏ואז מישהו חזר ואמר,
‫‏"לסשה יש אלף חברים."
‫‏ואני אמרתי, "ילדה קטנה,
‫‏את לא מכירה אלף אנשים."
‫‏אבל ככה אנשים צעירים... זה מוקדם.
‫‏את חושבת שיש לך אלף חברים ‫‏ואת בת, כמה? עשר?
‫‏אנחנו כבר לא רגילים לזה.
‫‏אבל אנחנו צריכים אנשים.
‫‏אנחנו צריכים קשר אמיתי.
‫‏אנחנו צריכים קשר ‫‏כדי שנישאר מקורקעים ויציבים.
‫‏אז בשביל החברים שלא עברו את הסינון
‫‏או לא יכלו... שאיבדו את החמצן... ‫‏-כן, נחזור ל...
‫‏כן. ‫‏-...למי שלא עבר את הסינון.
‫‏מעניין אותי אלה שלא עברו את הסינון,
‫‏היית צריכה להגיד להם, ‫‏"סליחה" או שמישהו אחר אמר להם?
‫‏היו גרסאות שונות לאנשים שונים, כן?
‫‏בהתחשב מה היתה הסוגיה.
‫‏אבל זה מה שלמדתי.
‫‏תישארו פתוחים לחברים, ‫‏תישארו פתוחים ליצור חברים חדשים.
‫‏אני רוצה שהבנות שלי יהיו כך
‫‏כי אני לא רוצה שהם יגדלו ‫‏בעולם שמפחד להיפתח
‫‏וליצור חברים.
‫‏כי יש בך הגיון, את יכולה להאמין,
‫‏את יודעת כשאנשים, ‫‏כמה רחוק... לקחת אותם,
‫‏אבל כשהם מראים לך מי הם, את חייבת ל...
‫‏להאמין להם. ‫‏-את חייבת להאמין להם ולהתקדם הלאה.
‫‏ולכמה חברים היו חולשות ‫‏שהיו בסדר לחברים רגילים.
‫‏אבל ברגע ש... נכנסו לבית הלבן,
‫‏וזה היה, "אה, את... ‫‏אה, את לא יכולה להיות האדם הזה...
‫‏כאן למעלה." ‫‏-..."כאן למעלה, אתם יודעים?"
‫‏"יותר מדי מונח על כף המאזניים".
‫‏לגמרי. ‫‏-את יודעת?
‫‏ואלה לא יהיו החברים שלי שיפשלו.
‫‏כלומר, ברק אולי רוצה לשמור ‫‏כמה חברים ש...
‫‏אבל זו הייתה הנשיאות שלו.
‫‏אם החברים שלי לא התנהגו כמו שצריך?
‫‏זה כמו "גוסטינג איטי".
‫‏את יודעת, "גוסטינג איטי"?
‫‏כשאת לא חותכת אותם מיד,
‫‏אבל את נהיית פחות פנויה?
‫‏גוסטינג איטי. טוב. ‫‏-גוסטינג איטי.
‫‏אני ממש מעריכה איך ב"הסיפור שלי" דיברת על,
‫‏ואת משתמשת במילה הזו, ‫‏המהירות שבה דברים הגיעו אלייך
‫‏כשהיית בבית הלבן.
‫‏וב"האור שבתוכנו"
‫‏את מדברת על זה שזה היה סוריאליסטי.
‫‏כן. ‫‏-יש שלב שבו את אומרת,
‫‏"היינו צריכים קלמר עפרונות בשביל סשה ‫‏ושמלת נשף בשבילי,
‫‏והיינו צריכים מחזיק מברשות שיניים, ‫‏ותוכנית להצלה כלכלית."
‫‏כן. ‫‏-"שהימים שלי הפכו לעירבוב סוריאליסטי
‫‏של היום-יומי והיוצא מן הכלל", זה מה שאמרת.
‫‏אני מעריכה את הרגע שבו דיברת
‫‏כשצפית בסשה בפעם הראשונה עם חברה
‫‏וכמה הוקל לך לראות שזה עובד.
‫‏ואז האימא של החברה באה לאסוף אותה,
‫‏והשירות הסודי אמר, "אל תצאי מהמכונית".
‫‏כן.
‫‏והאימא הזו הפכה לאחת ‫‏מחברות שולחן המטבח שלך.
‫‏בהחלט.
‫‏דאגתי יותר לכך שהילדות יתאקלמו
‫‏ושיהיו להן חיים נורמליים,
‫‏ואין דבר יותר נורמלי מאשר חברה בבית,
‫‏אפילו אם זה הבית הלבן.
‫‏כשיש לך חברים אמיתיים ‫‏ושאת מרגישה כמו הורה רגיל.
‫‏ללכת לאסיפת הורים
‫‏וברק אימן את קבוצת הוויפרס של כיתה ד',
‫‏ליגת ילדות קטנות בכדורסל.
‫‏הוא היה המאמן.
‫‏אני יודעת. אני לא יודעת ‫‏אם סיפרתי את הסיפור הזה לפני כן.
‫‏הוא כתב על זה בספר שלו,
‫‏אבל הוא היה ההורה המאמן ‫‏של קבוצת כיתה ד' שלה.
‫‏אנשים השתגעו?
‫‏זה היה די סוריאליסטי,
‫‏אולי יותר לשאר האנשים באולם ההתעמלות,
‫‏אבל הוא התחיל להתרגל ‫‏כי זו הייתה קבוצה של הורה מאמן,
‫‏ומכיוון שהוא פריק של כדורסל זה הפריע לו
‫‏שהשרוכים של הילדות הקטנות לא היו שרוכים
‫‏ושהן לא עשו מהלכי משחק.
‫‏והוא הרגיש שהן מבזבזות את הכישרון שלהן,
‫‏וזו לא הייתה רק סשה בקבוצה,
‫‏אבל גם מייזי ביידן, ‫‏הנכדה הכי צעירה של ג'ו.
‫‏הן החברות הכי טובות.
‫‏אבל מייזי הייתה ספורטאית מעולה
‫‏וברק הרגיש שהן יכולות להיות אלופות.
‫‏אז לאט לאט, הוא הזיז את המאמנים מהדרך
‫‏והתחיל לבצע אימונים ‫‏לילדות בחוץ בסופי שבוע.
‫‏הן למדו שני מהלכים, ‫‏אני חושבת שאחד מהם היה חסימה,
‫‏וזה כל מה שהן הצליחו לעשות, שני מהלכים.
‫‏אבל להיות באולם ההתעמלות בימי ראשון ‫‏כשהן שיחקו ב...
‫‏כולנו הלכנו כי כולנו היינו די מעורבים.
‫‏אתם יכולים לדמיין לעצמכם ‫‏קהילת אולם התעמלות קטנה בימי ראשון
‫‏עם הנשיא, הגברת הראשונה, ‫‏סגן הנשיא, הגברת השנייה,
‫‏סבתא, מאליה, כל הילדים
‫‏וכל הסוכנים שלהם, ‫‏מגיעים לאולם התעמלות אחד,
‫‏ואז יש את האנשים בצד השני, נכון?
‫‏וזה לא שג'ו או ברק התאפקו.
‫‏הם היו צועקים, "תזרקי את הכדור! ‫‏תגנבי אותו! תתפסי אותה!"
‫‏ואני הייתי צריכה לומר, "ג'ו." כזה... ‫‏-זו כיתה ד'.
‫‏ואתה סגן הנשיא.
‫‏טוב.
‫‏הילדות הקטנות אמרו, "הוא צועק עליי?"
‫‏אבל ברגעים הללו הורגש...
‫‏ברגעים הללו הרגשנו כמו... ‫‏הרגשנו שאנחנו חיים,
‫‏ועשינו לא רק את העבודה בשביל המדינה,
‫‏אבל גם לא הזנחנו את הילדים שלנו.
‫‏הייתה לנו אחריות כהורים ‫‏לוודא שהילדים שלנו לא ידפקו.
‫‏אפילו כשעבדנו על מערכת הבריאות
‫‏ועזרנו לילדות לקבל חינוך.
‫‏זאת אומרת, מי נהיה אם לא...
‫‏עבודה נהדרת. ‫‏-...נטפל בסריגה שלנו,
‫‏וזה היה הילדות שלנו.
‫‏מה שכה מפתיע בקשר ל"האור שבתוכנו"
‫‏זה שאת פותחת את הדלת לפגיעות שלך.
‫‏את פותחת את הכל שם,
‫‏מה שגורם לנו להרגיש ‫‏אפילו יותר קרובים אלייך,
‫‏כי הראית לנו שאת כה אמיתית.
‫‏ולכן, אני תוהה אם את עדיין ‫‏מתקשה עם מודעות עצמית.
‫‏אלוהים אדירים, כן.
‫‏המוח המפוחד עדיין שם.
‫‏אני עדיין מנסה לשלוט עליו.
‫‏אבל כן, אני חושבת שזה ‫‏טבוע בדנ"א שלי כאישה שחורה.
‫‏אני פה עכשיו, אבל,
‫‏היו לי קשיים ותלאות.
‫‏אני לא יודעת אם אתם זוכרים ‫‏איך זה היה בשבילנו
‫‏כשהגענו לבית הלבן,
‫‏כשאנשים פקפקו בתעודת הלידה שלי בעלי
‫‏וקראו לי אישה שחורה כעוסה ומרירה
‫‏והאשימו אותנו שאנחנו ‫‏לא אוהבים את המדינה שלנו,
‫‏ש"אנחנו לא אמריקאים", "אחד מהם".
‫‏זה היה חלק מהמשחק של "לאחר" אותנו, ‫‏כפי שאני אומרת,
‫‏"להפוך אותם לאחרים, לא כמונו,
‫‏ואז תפחדו מהם ותחששו מהם."
‫‏את לא משתחררת מהצורך ‫‏להוכיח את עצמך כל הזמן
‫‏כי ציפיות האנשים ממך כל כך נמוכות.
‫‏ואני יודעת שיש הרבה אנשים בקהל
‫‏שחוו אנשים שכל הזמן
‫‏ממעיטים בערכם, נכון? ‫‏-נכון.
‫‏שמתנשאים עליכם, שלא מעריכים אתכם מספיק, ‫‏ששופטים אתכם לא נכון,
‫‏בגלל השונות שלכם, מה שזה לא יהיה.
‫‏ושוב, אני מגדירה שונות בצורה רחבה.
‫‏אתם סוחבים את זה.
‫‏אבל עבדתי במשך הזמן ‫‏כדי לנסות להשתמש באנרגייה הזו
‫‏ולתדלק את האור שלי ‫‏ולא לתת למישהו לעמעם אותו.
‫‏ניסיתי להשתמש בגישה של "אני אראה לכם.
‫‏אתם לא חושבים שאני יכולה לעשות את זה?
‫‏אתם לא חושבים שאהיה גברת ראשונה טובה?
‫‏אקרע את הישבן."
‫‏אז עבודה קשה, עבורי, ‫‏זו הדרך שאני מנסה להילחם בזה.
‫‏אעבוד כדי שיראו אותי.
‫‏אני לא חושבת שמישהו לבן
‫‏יכול להבין לגמרי את מה שאת אומרת ‫‏ב"האור שבתוכנו"
‫‏שבמשך שמונה שנים כגברת הראשונה, אמרת,
‫‏"הייתי ערנית וזהירה ומודעת מאוד לכך ‫‏שכל האומה מסתכלת
‫‏על ברק ועליי ועל הבנות שלנו,
‫‏ושכאנשים שחורים בבית לבן מבחינה היסטורית,
‫‏לא יכולנו לפשל." ‫‏-כן.
‫‏ולא פישלתם.
‫‏לא פישלתם!
‫‏לא פעם אחת!
‫‏לא פישלתם אפילו פעם אחת!
‫‏טוב, הייתה חליפת הבז'.
‫‏אבל הייתה חליפת הבז'.
‫‏אבל התכוונתי לומר... אני יודעת.
‫‏אתם יודעים כמה זה מדהים?
‫‏לא רק שהם לא פישלו,
‫‏אף אחד במשפחה לא פישל.
‫‏לא היו עניינים עם חברי משפחה.
‫‏אבל אגיד לכם מה ‫‏שמריאן רובינסון תמיד אומרת,
‫‏זה שומר אותנו צנועים וממוקדים.
‫‏אנחנו מייצגים את האמת של מי שתמיד היינו.
‫‏הרבה מאיתנו, אנשים, שוב, שמרגישים שונים,
‫‏שמוכיחים את דרכם לרלוונטיות ולא שוגים.
‫‏וזו הסיבה ש... כפי שאבא שלי ניסה להגיד,
‫‏אני חייבת להזכיר לעצמי כל הזמן,
‫‏"אני לא יכולה להוכיח את דרכי החוצה ‫‏ממראה של מישהו אחר
‫‏אם הוא בוחר לראות אותי בדרך אחרת.
‫‏זה לא יכול להיות הפוקוס שלי, ‫‏הרעל שלהם לא יכול להיות שלי."
‫‏וזה המסר לכולם פה, ‫‏בייחוד לאנשים הצעירים שלנו
‫‏שמתחילים להרגיש ‫‏את הקשיים והתלאות של השונות,
‫‏את הגבולות שאנשים מנסים לשים להם.
‫‏אנחנו חייבים להיות טובי לב לעצמנו
‫‏ולברך את עצמנו עם שמחה
‫‏ולתדלק את האור שלנו ‫‏ולהתמודד עם הפחדים שלנו
‫‏מכיוון שיש אנשים שאף פעם לא יראו אותנו.
‫‏זה אף פעם לא יהיה מספיק,
‫‏ואני מתמודדת עם זה בעזרת אמפתיה
‫‏ואני מזכירה לעצמי
‫‏שאם מישהו כל כך נעול על הקטנוניות שלו,
‫‏הוא מתמודד עם ספק עצמי.
‫‏הוא מתמודד עם רמה של חוסר סיפוק,
‫‏ואני צריכה להיות מסוגלת לראות את זה
‫‏ולמצוא חמלה עבור זה,
‫‏ואז להמשיך לחיות את חיי באופן אמיתי,
‫‏פגיע וכנה ככל שאני יכולה,
‫‏ולא לתת לזה להוריד אותי.
‫‏טוב, זה מכיוון שאת תמיד עולה גבוה, ‫‏זו הסיבה.
‫‏אה, כן. נדבר על זה בעוד רגע.
‫‏הנה את מתחילה שוב. ‫‏-הנה, עולה גבוה.
‫‏טוב. איך זה מרגיש עכשיו להיות חופשייה
‫‏מהבחינה הקפדנית והשיפוטיות
‫‏במשהו פשוט כמו
‫‏מה שאת בוחרת ללבוש? ‫‏-כן.
‫‏אתם זוכרים כשמישל וברק והמשפחה
‫‏הלכו לגרנד קניון ומישל לבשה מכנסיים קצרים?
‫‏הם ניסו להפוך את זה לסקנדל גדול.
‫‏ואני חשבתי לפני כמה ימים ‫‏כשראיתי אותך באטלנטה
‫‏במכנסיים מעור...
‫‏אמרתי, "מיץ' מקונל היה מזמן שימוע בסנאט".
‫‏נכון.
‫‏"אם הוא היה רואה אותך במכנסי העור ‫‏השחורים הללו..."
‫‏"יהיה דיון מיוחד כדי לדבר..."
‫‏"מה היא מנסה לומר עם המכנסיים האלה?"
‫‏-"מה היא מנסה לומר?" ‫‏-"איזה דבר שטני היא מתכננת?
‫‏מהפכה".
‫‏אפשר לדבר על האופנה ‫‏המדהימה, הפאנקית המתפחת שלך...
‫‏מה קורה עם כל המגניבות...
‫‏אני חושבת... ‫‏-מה קורה?
‫‏אופרה, אני חושבת שאנחנו... ‫‏אפשר להזדהות עם שנות ה-50, ה-60.
‫‏בנוסף, כשחיית מספיק זמן
‫‏כדי שלא יהיה לך אכפת ‫‏ממה שכולם חושבים, כלומר...
‫‏זו רק אבולוציה וזה רק לגדול
‫‏ורק להבין, "תנו לי לחיות את החיים שלי,
‫‏תנו לי לקבל את מי שאני."
‫‏וזה העניין בקשר לכלים,
‫‏אני מנסה להזהיר ‫‏אנשים צעירים שמרגישים,
‫‏"אני לא חושב ככה. לא הבנתי את זה עדיין."
‫‏הדבר הראשון שאני אומרת בספר הזה ‫‏לאנשים צעירים שקוראים אותו
‫‏זה להיות סבלניים עם עצמכם.
‫‏לוקח חיים שלמים למצוא את הקול שלכם.
‫‏זה תהליך. זו אבולוציה.
‫‏לא תהיו כל מה שאתם
‫‏עד שאתם בגיל שלנו
‫‏וחייתם קצת והיו לכם כמה מכשולים ואתם...
‫‏אני אוהבת שהספר הזה עבור אנשים צעירים. ‫‏-כן.
‫‏קניתי 24 עותקים. ‫‏-מצוין.
‫‏כן.
‫‏שילמתי בעצמי. לא ביקשתי כלום.
‫‏קניתי 24... ‫‏-ממש לא.
‫‏לא. קניתי 24 עותקים.
‫‏את צריכה להכפיל את המספר הזה.
‫‏עבור ה...
‫‏אתם רואים? אופרה חושבת, ‫‏היא אף פעם לא מרוצה.
‫‏שלחתי...
‫‏שלחתי את כולם לבנות שלי. ‫‏-כן.
‫‏ומה שעשיתי זה שהדגשתי חלקים שונים,
‫‏עמוד 68, עמוד 157...
‫‏"זה בשבילך." ‫‏-"זה בשבילך."
‫‏וכתבתי בהתחלה, "באהבה, מאימא ומישל".
‫‏כן, אני שמחה שעשית את זה. ‫‏-כן.
‫‏את יודעת שאני אוהבת את הבנות שלך. ‫‏-כן.
‫‏אז אני חושבת שזה כלי בעל ערך...
‫‏זמין בכל מקום שבו נמכרים ספרים טובים.
‫‏אני חושבת שזה כלי בעל ערך ‫‏בשביל אנשים צעירים, בייחוד,
‫‏שלא לדבר על מתנה נהדרת. ‫‏-כן.
‫‏ואני מקווה שזו ההתחלה של שיחות רבות
‫‏כי אני חולקת את הכלים שלי בספר הזה.
‫‏זה מה שעבד, זה מה שלא עבד בשבילי, ‫‏אבל לכולנו יש אותם,
‫‏ואנחנו צריכים להיות פגיעים זה עם זה.
‫‏כלומר, תחשבי על כל הדברים ‫‏שאנחנו לא מדברים עליהם.
‫‏כן, כמו ה-ג' הגדול.
‫‏כמו ה-ג' הגדול? ‫‏-כן.
‫‏אני תוהה... ‫‏-נשים צעירות חושבות, "מה זה?"
‫‏איך ה-ג' הגדול? ‫‏איך את מתמודדת עם גיל המעבר?
‫‏זה הולך בסדר.
‫‏אני חושבת שאני בסדר.
‫‏אני חושבת שאת נראית טוב!
‫‏אבל זה סיפור.
‫‏זה קרה לי בסביבות 52, 53
‫‏וחשבתי שאני גוססת.
‫‏באמת, כי לא... היו לך גלי חום?
‫‏התחלתי טיפול הורמונלי. כן.
‫‏טוב. אז לא ידעתי על זה כלום.
‫‏את מבינה? וזה מה שלא ידענו,
‫‏כי המחקרים... ‫‏-אנשים לא מדברים על זה.
‫‏והנה העניין. אנשים לא חוקרים אותנו כנשים.
‫‏למה אנחנו לא יודעים הכול על זה?
‫‏ואז הם רוצים להגיד לנו ‫‏מה לעשות עם הרחם שלנו
‫‏ואת אפילו לא... אל תתערבו...
‫‏זה מה שאני אומרת לגברים בחיי.
‫‏"אתם לא מכירים אותי, ‫‏אז אתם לא צריכים להעיר לי.
‫‏לא צריכה להיות לכם דעה עליי, ‫‏איך שהשיער שלי נראה,
‫‏מה שקורה בתוך הגוף שלי, אל תתערבו בזה."
‫‏אל תתערבו בזה. ‫‏-אני אוהבת את זה.
‫‏כן, עשיתי גם טיפול הורמונלי,
‫‏אבל לא ידעתי על זה בהתחלה.
‫‏אז לא היו לי גלי חום, רק היו לי...
‫‏כששאלתי את אימא שלי על זה, ‫‏היא אמרה, "אני לא זוכרת".
‫‏אימא שלי אומרת אותו הדבר.
‫‏"אני לא זוכרת." ‫‏-"אני לא זוכרת."
‫‏זה כאילו, "אימא, את לא זוכרת כלום. ‫‏את לא עוזרת."
‫‏אז היו לי... לא היו לי גלי חום,
‫‏אבל היו לי דפיקות לב נוראיות. ‫‏-כן.
‫‏הלכתי מרופא לרופא לרופא, ‫‏ואף אחד מעולם לא אמר,
‫‏"את יודעת מה? זה אולי..."
‫‏כי אף אחד לא מקדיש זמן ‫‏להתמקד בבעיה הזו.
‫‏אני חושבת שהדור שלנו ישנה את זה...
‫‏נכון. ממש. ‫‏-...כי אנחנו לא רוצות שהילדות שלנו
‫‏יעברו את זה. אז נדבר על זה.
‫‏אז מאיה אנג'לו נהגה לומר לי, ‫‏"מותק, שנות ה-50
‫‏הם כל מה שהיית אמורה להיות." ‫‏-כן.
‫‏"שנות ה-50 הם כל מה
‫‏שהיית אמורה להיות." ‫‏-זה מדהים!
‫‏את מרגישה את זה?
‫‏זה הזמן שהרגשתי בו הכי אני.
‫‏עכשיו אני מרגישה הכי נבונה, נכון?
‫‏ואני חושבת שוב, "זו המדיה החברתית".
‫‏זה כאילו כולם... ‫‏אנחנו אוהבים להקשיב לאנשים צעירים
‫‏כי אנחנו חושבים שיש ערך בנעורים.
‫‏אתם לא יודעים כלום.
‫‏אם אני רוצה לשמוע על אימהות,
‫‏אני רוצה לשמוע ממישהי שסיימה עם זה.
‫‏אני רוצה לראות איך את... איזו אימא היית
‫‏לפני שאחליט לקחת את עצתך.
‫‏אז הייתי מדברת עם אימא שלי על אימהות.
‫‏אני לא מדברת
‫‏עם מישהי באינסטגרם.
‫‏שמגדלת עכשיו ילדים.
‫‏אבל זה העניין בקשר לנשים וחוכמה.
‫‏אנחנו מזדקנות והחברה מוציאה אותנו לגמלאות.
‫‏גברים מזדקנים והם מכובדים, ‫‏השיער האפור שלהם הוא, "אה, סקסי".
‫‏ואנחנו אמורות להיראות ‫‏כמו שנראינו כשהיינו בנות 20.
‫‏או שאנחנו נכשלות, נכון?
‫‏אנחנו הכי חכמות שהיינו.
‫‏יש כל כך הרבה חוכמה ‫‏בנשים בגיל שלנו וזקנות יותר.
‫‏וכל מה שאני אומרת לנשים צעירות ‫‏זה להרחיב את שולחן המטבח שלהן.
‫‏לוודא שזו לא רק חבורה של נשים בגיל שלכן.
‫‏ואני עושה את אותו הדבר.
‫‏יש לי נשים צעירות בשולחן המטבח שלי, ‫‏אבל יש לי את זקנות השבט.
‫‏אנחנו יכולות ללמוד כל כך הרבה ‫‏על להיות אישה, להיות בת אדם.
‫‏אבל אנחנו צריכות להיות פתוחות ‫‏לעובדה שנשים יודעות הרבה.
‫‏ואנחנו צריכות להיות פתוחות לזה.
‫‏לוקח לנו כל כך הרבה זמן
‫‏להיות מסוגלות להסתכל ‫‏על כל ההצלחות שלנו ולהגיד שניצחנו.
‫‏גברים טוענים כשהם בני 20, ‫‏"אני הגבר",
‫‏"אתה גם לא יודע כלום".
‫‏אבל היינו צריכות לגדל ילדים, ‫‏היו צריכות להיות לנו 50 מיליון הצלחות,
‫‏ורק עכשיו, אני יכולה להסתכל ולהגיד,
‫‏"אני יודעת משהו. צדקתי. אני אסטרטגית.
‫‏הייתי... אני טובה בזה."
‫‏אנחנו לא נותנות לעצמנו את הקרדיט ‫‏הזה עד עכשיו.
‫‏כן. ואת עוזרת לנו לעשות את זה דרך זה.
‫‏אבל לכולנו יש את זה. ‫‏לכולנו יש את זה בתוכנו, אז...
‫‏כהורה, לעיתים קרובות את לא יודעת
‫‏מתי הלקחים שלך נקלטים.
‫‏אה, כן. ‫‏-נכון?
‫‏ואז את מספרת את הסיפור ‫‏ב"האור שבתוכנו"
‫‏על הפעם ההיא שאת וברק הלכתם לבקר את הבנות.
‫‏כן. ‫‏-והן היו בדירה החדשה שלהן.
‫‏והיה רגע של תובנה עם תחתיות הכוסות.
‫‏ספרי לנו על הרגע הזה. ‫‏-אה, כן.
‫‏הן הזמינו אותנו לקוקטיילים ‫‏לפני ארוחת הערב.
‫‏וזו הפעם הראשונה שאנחנו רואים...
‫‏הן גרו ביחד, והן התבגרו.
‫‏והיה כל כך מגניב לראות את זה.
‫‏היו להן רהיטים ‫‏והן ניסו להכין לנו מרטיני חלש.
‫‏את יודעת.
‫‏היה להן מגש שרקוטרי,
‫‏למרות שמאליה התלוננה על המחיר של הגבינה.
‫‏היא אמרה, "לא ידעתי שזה היה יקר כל כך".
‫‏אמרתי, "עכשיו את סופרת כסף ‫‏כשזו הגבינה שלך. את..."
‫‏היא הייתה ניגשת למגש שרקוטרי שלנו,
‫‏והייתה אוכלת הכול לפני שהאורחים הגיעו.
‫‏אמרתי, "שיהיה לך קצת כבוד ‫‏למחיר של שרקוטרי".
‫‏אז אנחנו שותים את המשקאות הקטנים שלנו
‫‏ואנחנו באים לשים את המשקאות ‫‏על השולחן, ווופ!
‫‏הן מוציאות כמה תחתיות לכוסות.
‫‏אמרתי, "עכשיו אכפת לכן ‫‏מהשולחן הקטן והזול שלכן".
‫‏אמרתי, "לא ראיתי אתכן ‫‏מוציאות תחתיות בבית הלבן
‫‏בשולחן הצד בן 100 השנה הזה."
‫‏את יודעת?
‫‏אבל היה טוב לראות שהן הקשיבו.
‫‏ולראות אותן ברקע
‫‏מגלות אבק.
‫‏מאליה מרותקת מזה.
‫‏זה כאילו, "אני מאבקת, ‫‏ואז כמה ימים אחרי זה, זה חוזר".
‫‏אני אמרתי, "כן". ‫‏-ככה זה עובד.
‫‏"לכן את צריכה להמשיך לאבק". את יודעת?
‫‏אני חושבת שהחלום שאת מבטאת לבנות שלך
‫‏היה כל כך נוגע ללב ב"האור שבתוכנו".
‫‏זה סוג של מניפסט, אני חושבת, ‫‏לאישה של המאה ה-21.
‫‏את אומרת, "אני לא רוצה שהן ‫‏יראו את הנישואים
‫‏כסוג של גביע שצריך לצוד ולזכות בו."
‫‏כן.
‫‏אז את יכולה לספר לנו יותר ‫‏על מה החלום הזה בשבילן...
‫‏כן. אני רוצה שהבנות שלי יקבלו החלטות
‫‏בהתבסס על מי שהן ‫‏ולא מה שהחברה אומרת שהן צריכות להיות.
‫‏כי אנחנו מגדירים מה זה ‫‏להיות אישה מאושרת בצורה כל כך צרה.
‫‏וזה לא מתאים לכולן, ‫‏ואני חושבת שיש הרבה דיכאון
‫‏וחרדה בשני הצדדים, ‫‏גברים ונשים צעירים, גברים ונשים מבוגרים,
‫‏נובעים מהעובדה ‫‏שאנחנו מנסים לדחוף את החיים שלנו
‫‏לתוך ההגדרות הצרות האלה.
‫‏את יכולה להיות מאושרת ‫‏רק אם את מוצאת את אהבת חייך
‫‏ומתחתנת, נכון?
‫‏יש אנשים שלא בנויים לנישואים.
‫‏יש אנשים שאולי לעולם לא ימצאו ‫‏בן זוג שהם אוהבים,
‫‏אבל יש אושר בצד השני.
‫‏כלומר, אני יודעת שאת חווית את זה.
‫‏כמה אנשים באו ואמרו,
‫‏"יהיה לך תינוק?" ‫‏-כן.
‫‏יש לך את התוכנית מספר אחת בטלוויזיה,
‫‏את מיליארדרית וזה כמעט כאילו...
‫‏אנשים עדיין אומרים,
‫‏"אבל את לא אימא. אני כל כך מצטערת בשבילך."
‫‏כן. ‫‏-"לא, אופרה מאושרת".
‫‏מאוד. ‫‏-"ראיתי אותה.
‫‏היא מאושרת מאוד." את יודעת? ‫‏-אני בסדר.
‫‏כן.
‫‏אבל אני רוצה שלבנות שלי ‫‏ולכל הילדות הצעירות
‫‏תהיה אפשרות לקחת זמן לגלות
‫‏מי הן ולהחליט מי הן רוצות להיות.
‫‏אני חושבת שזה נכון גם לגברים. ‫‏לבחורים צעירים.
‫‏יש הגדרה כל כך צרה ‫‏של מה זה אומר להיות גבר.
‫‏אם אתה לא רוצה לנהל חברה ‫‏אם אתה לא מנהיג מלידה?
‫‏אולי אתה אוהב לעבוד עם הידיים?
‫‏אולי אתה רוצה להישאר בבית ולהיות עקר בית?
‫‏תדמיינו את כל המנכ"לים בחוץ...
‫‏לכן אני חושבת שהרבה גברים ‫‏לא מאושרים וכועסים
‫‏והם מנסים להשיג כוח ‫‏כי הם לא חיים את האמת שלהם.
‫‏אני מסכימה. ‫‏-הם חיים סוג של גרסה
‫‏של מה שהם חושבים שגבר צריך לעשות.
‫‏מה שהחברה אומרת שאתה צריך להיות. ‫‏-בדיוק.
‫‏אז אני רוצה שאנחנו כהורים ‫‏ניתן לילדים שלנו להראות לנו מי הם
‫‏לפני שאנחנו מתחילים לכפות
‫‏את המטרות שלנו עליהם... ‫‏-כן.
‫‏...כדי שהם יוכלו למצוא אושר.
‫‏אני אוהבת כיצד את מסיימת את החלק
‫‏שבו את מדברת על מאליה וסשה.
‫‏סיימת את כל הקטע כך,
‫‏"אני מקווה שהן ימצאו בית." ‫‏-כן.
‫‏"אני מקווה שהן ימצאו בית."
‫‏בכל פעם שיש דיון על פוליטיקה
‫‏ומי צריך להתמודד לנשיאות, השם שלך עולה.
‫‏אז למה את מזכירה את זה?
‫‏אז למה את מזכירה את זה עכשיו, אופרה? ‫‏מה את מנסה לעשות?
‫‏זו הסיבה. אני רוצה... ‫‏הייתי בבראנץ' של יום ראשון
‫‏וכמה אנשים דיברו על זה, והם אמרו,
‫‏"טוב, אולי היא תשקול את זה.
‫‏את חושבת שהיא אי פעם תשקול את זה?" ‫‏אמרתי, "אני מבטיחה שלא".
‫‏אז את יכולה להגיד לאנשים ‫‏למה לעולם לא תשקלי את זה?
‫‏להתמודד לנשיאות.
‫‏קודם כול, מעולם לא הבעתי
‫‏שום עניין בפוליטיקה.
‫‏מעולם. הסכמתי לתמוך בבעלי.
‫‏הוא רצה לעשות את זה, והוא היה נהדר בזה.
‫‏אבל בשום שלב לא אמרתי,
‫‏"אני חושבת שאני רוצה להתמודד."
‫‏מעולם. אז אני פשוט תוהה,
‫‏למה שאני רוצה יש קשר למשהו?
‫‏זה נחמד. ‫‏-למי שאני בוחרת להיות
‫‏יש משקל כלשהו?
‫‏פוליטיקה היא קשה, וזה...
‫‏והאנשים שנכנסים לזה...
‫‏בדיוק כמו נישואים, ‫‏בדיוק כמו ילדים, את צריכה לרצות את זה!
‫‏זה צריך להיות בנשמה שלך כי זה חשוב כל כך.
‫‏זה לא בנשמה שלי.
‫‏שירות הוא בנשמה שלי,
‫‏לעזור לאנשים זה בנשמה שלי, ‫‏לעבוד עם ילדים, זה...
‫‏אבלה את כל ימי חיי בניסיון ‫‏לגרום לילדים להרגיש שרואים אותם
‫‏ולעזור להם למצוא את האור שלהם.
‫‏את זה אעשה.
‫‏אני לא צריכה תפקיד לעשות זאת. ‫‏-כן.
‫‏למעשה, אני חושבת ‫‏שאני יעילה יותר מחוץ לפוליטיקה
‫‏כי, למרבה הצער, ‫‏הפוליטיקה נהייתה כל כך מפולגת.
‫‏ברגע שאת מכריזה על מפלגה,
‫‏את מרחיקה חצי מהמדינה.
‫‏אנשים שלא מסכימים ‫‏אתי מבחינה פוליטית אולי
‫‏עדיין יכולים לזכות בכמה כלים ‫‏שיכולים לעזור להם.
‫‏אולי אני יכולה לעזור לילד רפובליקני, נכון?
‫‏כי אולי הוא יקשיב לי. ‫‏אני חושבת לצערי שהפוליטיקה הגבילה אותנו.
‫‏אנחנו צריכים להוציא את עצמנו מזה.
‫‏אנחנו צריכים להתאפס על עצמנו
‫‏באיך שאנחנו רואים זה את זה מעבר למפלגות
‫‏כי אנחנו עדיין מדינה אחת.
‫‏אנחנו צריכים לעודד זה את זה כל הזמן.
‫‏אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו ‫‏שיפצלו ויכבשו אותנו.
‫‏אבל זו לא תהיה אני.
‫‏אני לא אהיה זו שאעשה את זה מבחינה פוליטית.
‫‏ואני גם לא חושבת שאת יכולה ‫‏ללבוש את מכנסי העור השחורים ההם.
‫‏בהחלט לא! אז הנה. זהו זה.
‫‏אז לפני שקראתי את "האור שבתוכנו"
‫‏הרגשתי, ואני יודעת שרבים מכם גם הרגישו,
‫‏שאנחנו מנהלים כל מיני שיחות ‫‏על רוע המצב
‫‏כשאנחנו עם חברים. ‫‏-כן.
‫‏ואני חושבת שהרבה מאיתנו הרגישו ‫‏את מה שאת הרגשת לפני שכתבת אותו,
‫‏שיש הרבה מאוד בעיות גדולות,
‫‏יש הרבה מאוד דברים שצריך להתגבר עליהם,
‫‏וההרגשה היא שיש תיאוריית קשר ‫‏של טירוף בחוץ.
‫‏אז איך נחזור לאימון?
‫‏כן.
‫‏לבטוח בממשלה שלנו, לבטוח זה בזה...
‫‏כן. ‫‏-...בדרך
‫‏שלא גורמת לנו להרגיש ‫‏אדישים ועייפים כל הזמן.
‫‏כן. אני חושבת שאנחנו לא יכולים להמעיט בערך
‫‏של מה שהסגר עשה כדי להחריף את זה
‫‏כי היינו מבודדים זה מזה, פיזית.
‫‏ובזמן שבשביל חלק מהאנשים זה הרגיש נהדר.
‫‏"אני כל כך עייף מאנשים", נכון?
‫‏אני חושבת שאנחנו צריכים להיות זה עם זה.
‫‏באמת.
‫‏אני חושבת שכשאנחנו מתאספים
‫‏ואחנו משלבים את האחדות שלנו,
‫‏אנחנו מרגישים יותר טוב.
‫‏אנחנו מרגישים טוב...
‫‏אתם לא מרגישים יותר טוב ‫‏רק מלהיות כאן הערב?
‫‏אתם לא מרגישים יותר טוב? יום שלישי בערב? ‫‏-ולא יכולנו לעשות את זה.
‫‏אני תמיד אומרת שקשה יותר לשנוא מקרוב.
‫‏והיינו מבודדים זה מזה.
‫‏אנחנו רק שומעים זה על זה ‫‏מהחדשות ומהפידים שלנו.
‫‏והחוויה שלי עם המדינה הזו
‫‏היא שזה סילוף של האמת של מי שאנחנו.
‫‏נסעתי לכל רחבי המדינה,
‫‏לקהילות מכל הגזעים השונים,
‫‏ורקעים סוציו-אקונומיים והשתייכות פוליטיות,
‫‏ואנשים...
‫‏מכל הקבוצות היו אדיבים אליי וכיבדו אותי,
‫‏את המשפחה שלי, ברגע שהם הכירו אותנו.
‫‏הם אולי לא מסכימים, אבל אנחנו לא ‫‏האנשים שאנחנו רואים בטלוויזיה,
‫‏ואני רוצה שנזכור את זה.
‫‏שאף פעם לא נפחד זה מזה.
‫‏כולם... יש את יוצאי הדופן שמתקשים מאוד,
‫‏אבל רוב האנשים הם כמו ‫‏סבא וסבתא ואימא ואבא.
‫‏הם אנשים חרוצים, הגונים וכנים
‫‏שלא מרגישים זכאים,
‫‏שהם אסירי תודה, שהם אמריקאים גאים,
‫‏שמוכנים לעבוד קשה, שמספרים את האמת.
‫‏זו המדינה שלנו, ו...
‫‏אבל אנחנו צריכים מנהיגים...
‫‏שמשדרים את זה בחזרה.
‫‏את יודעת?
‫‏זה מסוכן כשהמנהיגות שלנו אומרת משהו אחר.
‫‏אני אוהבת את ההתחלה של הספר.
‫‏יש לך שיר של אלברטו ריוס שאומר,
‫‏"אם מישהו בעץ המשפחתי שלך ‫‏היה בעייתי,
‫‏מאה לא היו.
‫‏הרעים לא מנצחים.
‫‏לא בסוף.
‫‏לא משנה כמה הם רועשים.
‫‏לא היינו פה ‫‏אם זה היה המצב."
‫‏זו האמת הפשוטה.
‫‏אז זה מביא אותנו לביטוי ‫‏שהפך לנרדף לשם שלך,
‫‏"כשהם יורדים למטה, אנחנו עולים למעלה".
‫‏"אנחנו עולים למעלה."
‫‏ואת אומרת שלעלות למעלה
‫‏לרוב דורש לעצור
‫‏לפני שאת מגיבה למשהו. נכון?
‫‏לגמרי. ‫‏-טוב.
‫‏אז מה קרה לאחרונה בחיים שלך או במדינה
‫‏שהיית צריכה לקחת צעד אחורה ולומר, ‫‏"תנו לי לעצור ולנסות לעלות למעלה"?
‫‏יש הרבה דברים בעולם שמעצבנים אותי.
‫‏חכי רגע. אפשר לשאול אותך משהו? ‫‏-כן.
‫‏את עולה מיד?
‫‏לא. ‫‏-טוב.
‫‏לא, בשביל זה יש את שולחן המטבח, ‫‏אתם זוכרים?
‫‏אני הולכת לשבת בשולחן המטבח ‫‏ויש לנו "פעילות ירידה למטה".
‫‏את יודעת?
‫‏אנחנו יורדות למטה. ‫‏אנחנו מרימות את עצמנו מהרצפה.
‫‏טוב. ‫‏-הייתי עושה משהו עם הצוות שלי
‫‏בבית הלבן שלפני שהייתי נושאת נאום
‫‏או עושה ריאיון,
‫‏היינו עונים בכאילו על השאלות
‫‏כי הם ידעו שאני צריכה להוציא את הנמוך.
‫‏אז הייתי... ‫‏-נכון מרגיש טוב לדעת את זה?
‫‏כן. הייתי עושה את מה שהייתי קוראת לו
‫‏"הצהרות סיום נשיאותיות."
‫‏הייתי אומרת, "אתם יודעים מה?
‫‏אנחנו יכולים ללכת הביתה ‫‏אם אני אגיד 'בררר', נכון?"
‫‏והצוות שלי היה מסתכל ואומר,
‫‏"כן, אל תעשי את זה."
‫‏אבל לפעמים...
‫‏אז לעלות למעלה לא אומר ‫‏שאת לא מרגישה את הזעם, כן?
‫‏זה לא אומר שאת לא אמורה להרגיש.
‫‏זה לא אומר שאת שבעת רצון
‫‏מחוסר הוגנות ומאי שוויון.
‫‏זה לא אומר שאת לא עושה את העבודה.
‫‏זו רק הבחירה של הגישה שלך.
‫‏ולעלות למעלה זו בחירה.
‫‏זו הבחירה הכי בוגרת לדעתי.
‫‏זו בחירה לטווח אורך.
‫‏וזה לא רק להתבוסס בתחושת הבטן
‫‏של מה שאת מרגישה ש...
‫‏באותו הרגע, זו נהנתנות.
‫‏וכשאת מנהיגה עם במה,
‫‏אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו ‫‏להתפנק על הכיעור הכי פנימי שלנו, נכון?
‫‏יש לנו אחריות לעלות למעלה כי אנחנו חיים...
‫‏חווינו מנהיגות שיורדת למטה
‫‏ואף אחד לא מרגיש טוב עם זה.
‫‏זה לא מוביל לפתרונות. זה פשוט לא עובד.
‫‏אז אני עונה... בספר, על ידי תשובה לשאלה
‫‏שכולם שאלו אותי,
‫‏"עדיין לעלות למעלה, מישל? עכשיו? באמת?"
‫‏והתשובה שלי היא, "כן, לגמרי.
‫‏אנחנו תמיד עולים למעלה. אנחנו עולים למעלה,
‫‏אבל אנחנו עושים את העבודה."
‫‏וזה מה שאני רוצה שאנשים צעירים ידעו,
‫‏שהאור שבתוכנו נמצא בכולנו,
‫‏אנחנו צריכים ללמוד ‫‏איך לבנות אותו בתוכנו קודם.
‫‏אנחנו לא יכולים לקוות ‫‏שאנשים אחרים יבנו את זה בנו
‫‏כי לפעמים הם לא מסוגלים לזה.
‫‏וברגע שנבנה את זה, ‫‏אנחנו צריכים להגן על זה.
‫‏להגן על זה עם שולחן מטבח טוב, ‫‏לתת לאנשים להיכנס,
‫‏אבל גם לשחרר אנשים ‫‏כשהם לא משרתים אותך לטובה.
‫‏כשהם מאבדים חמצן. ‫‏-כשהם מאבדים חמצן.
‫‏חייבים להגן על עצמכם מהרעל שבחוץ.
‫‏חייבים לצאת מהמראות של אחרים, נכון?
‫‏וברגע שתמכתם בעצמכם והתאפסתם על עצמכם,
‫‏אז זו האחריות שלנו לחלוק את האור הזה.
‫‏זה החלק של לעלות למעלה.
‫‏אז כשאתם חושבים על אינטראקציה,
‫‏דיבור, שליחת הודעות, שימוש במדיה החברתית,
‫‏תחשבו על האור שבתוככם.
‫‏תובילו עם האור הזה
‫‏כי אור מוליד אור, תקווה מולידה תקווה.
‫‏לעלות מעלה מוליד יותר מזה.
‫‏לכן אנחנו עושים את זה.
‫‏תודה שהזכרת לנו ‫‏את האור שבתוכנו נושאים. מישל אובמה!
‫‏תודה, אופרה וינפרי! ‫‏-תודה, תיאטרון יוטיוב!
‫‏תודה, לוס אנג'לס! תהיו טובים! ‫‏-תודה, לוס אנג'לס!
‫‏- תודה, ‫‏לוס אנג'לס! -
‫‏לילה טוב, כולם!
‫‏תרגום כתוביות: יעל אביבי