Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я погано пам'ятаю дитинство.
Пам'ятаю прогулянки з мамою біля озера.
Ми підходили до нього
та ходили по льоду, коли озеро замерзало.
Посередині озера
ми іноді бачили рибу, що вмерзла в лід,
одна поряд з іншою.
Як родина.
Твоя мати дзвонить.
В дитинстві я думав, що риби у сплячці, як ведмеді.
Думав, вони проводять так зиму, а навесні прокидаються.
Думав, вони оживають та дихають знову, як раніше.
Як до зими.
Та зараз я знаю :
риба, яка застрягла у льоді, не оживе.
Вона помирає.
ВТРАЧЕНІ ХЛОПЦІ
ФІЛЬМ ЗЕНО ГРАТОНА
Дякую.
- Круто ! - Що вам казали ? Сидіть !
- Він далеко зайшов ? - Ага.
Щоб відвідати дівчат !
Я маю написати звіт твоїй судді,
тому краще відповідай мені.
Чому тебе тут навчили ?
- Відповідальності. - Добре.
Чому ще ?
Співчуттю до жертв.
Ще ?
- Не знаю. - Знаєш !
Казати правду.
Твоє слухання через три тижні, Джо.
Ти не хочеш вийти ?
Хочу.
Брешеш.
Ти весь день сидиш в кімнаті. Виходиш лише їсти.
Напиши чотири сторінки про свою втечу.
Щоб зробив до відбою.
Куди ти ходив ?
Ну ж бо, колися !
І вже втретє, йому кінець !
Куди ходив, колися.
Сядь та заткнися, Цезарю.
- Куди він ходив, мадам ? - Фаде !
- Джо, куди ти ходив ? - Цезарю !
Їж.
Якщо я втечу, мене не спіймають.
Фаде, не кажи такого.
Тобі ніколи не втекти, ти навіть з ліжка встати не можеш.
Я можу втекти, коли схочу.
Заткнися !
- Я тут, бо сам цього хочу. - Ага.
Заткнися, кажемо.
Янісе, ми самі впораємося.
Що з тобою таке ?
Тобі сказали заткнутися.
Не сьогодні, хлопці !
- Він мене бісить ! - Тихо !
Так краще.
Що це було ?
- Нічого. - Ти що, жартуєш ?
Це було по-дружньому.
Ніяких візитів цього тижня. Це теж нічого.
Що ?
Тут ми говоримо, ми не тварини. Ми так не робимо.
Ми говорили про це. Не бити одне одного !
Я не бив.
Не чіпати одне одного.
- Але мій візит... - Його вже скасовано.
Досить огризатися ! Замовчи !
Говорите зайве. Я зрозумів.
Зайве ? Впевнений ?
І що ти зрозумів ?
То куди ти ходив ?
До моря.
Гаразд, добре.
Тепер напиши лист-вибачення судді.
Падай навколішки, благай, проси пробачення, Джо.
Напиши на завтра, гаразд ?
Можна мені забрати радіо ?
Ні.
Що тут відбувається, хлопці ?
Томе, іди до себе.
Ну ж бо, Цезарю.
- Фаде, що ти робиш ? - Я за водою.
Він вдарив когось ножем.
Звідки знаєш ?
Ми разом були у замку.
Коли його привезли ?
Вчора.
Фаде, поквапся.
Я щойно прокинувся.
Сюди.
Що це ?
Ліки !
Вільям ?
- Це твій рівень. - Квадрати ?
Так, квадрати. Ми разом їх дивилися.
- Вони думають, що ми ідіоти. - Ні.
Це ваш рівень, хлопці.
"Чи поличка горизонтальна ?"
Ви знаєте, так це чи ні.
Це нормально ?
Ніхто не називає вас ідіотами.
Цезарю, ти сказав судді, що хочеш пройти один курс.
Вона сказала спочатку скласти цей іспит.
Томе, у куток.
Треба переконатися, що світло не проходить.
- Дотягнешся до верху ? - Авжеж !
Який дурний жарт, я не розумію.
Ну ж бо, Янісе !
Ворушися.
Це небезпечно.
Мама казала, що вогонь у темряві приваблює злих духів.
Ти боїшся ?
Ні.
Так !
З таким не жартують.
Здуріти ! Це скаутські трюки.
Прибрав руки !
Хлопці !
Серйозно, ви як купа дітей. Сядьте !
Зараз почнеться.
- Це те, що зовні ? - Тільки догори ногами.
Хай очі звикнуть до темряви, а потім до світла.
Я трохи бачу.
Так, бачу.
Я нічого не бачу.
Я ж сказав, зачекай хвилину.
Там трикутник.
Так !
Ось тут.
Круто.
Краса.
Хмари рухаються, не знаю, чи вам видно.
Дивіться.
Це щось середнє між фільмом та фото.
Бачиш, Томе ?
Так.
Це як... Китайський театр ?
Краса.
Чудово.
Добре, Томе ?
Месьє ?
- Я закінчив. - Так ?
Давай глянемо.
Коли закінчите коробку,
зробіть голкою дірку зверху,
щоб пропустити єдиний промінь.
Ну ж бо.
Ось так, тепер покладіть фотопапір
на дно коробки. Потім йдіть на вулицю і не поспішайте.
Обираєте предмет,
а потім фотографуєте.
Дуже важливо, щоб коли робите фото,
ви не рухалися хоча б десять секунд.
Хлопці, ідіть сюди, сфоткаємося.
Позуймо, як банда. З навушниками.
Не рухайтеся.
Можна ?
Правда, що ти був у замку ?
Так.
І як там ?
Так само.
Що робив, коли поїхав ?
Насолоджувався.
Було добре ?
Замало.
- Чому в тебе стільки татуювань ? - Чому в тебе немає жодного ?
Ти їх зробив ?
Деякі.
Не рухайся.
Сиди ось так.
Подивися на мене.
Віддай.
Ось.
Воно твоє, доки я не заберу.
Пильнуй свої речі.
Вперед !
Фаде, що таке ?
Думаєш, це легко ?
Тягнися руками, а потім піднімай коліна.
Фаде !
Що таке, Фаде ?
Судома ? Відпусти ногу.
Відійдіть.
Відійди. Томе !
Заспокойтеся.
Що таке ?
Вкусила !
- Що ? - Та зараза !
Ну ж бо, піднімайся !
Що це, трясця ?
Він божевільний ?
Відпусти !
Вільяме !
Вільяме, поклади її.
Обережно поклади її в траву.
Вона жива.
Ти оглух ?
Що він робить ?
Поклади !
Ходімо за мною.
Ти досі хочеш самостійності ?
Так.
Скажеш чому ?
Тому що...
вдома я жити більше не можу.
Вдома ? Тобто ?
Я не можу жити в матері.
У твоєї матері ? Гаразд.
Ти не будеш повністю сам.
Ми допомагатимемо тобі з різним :
з паперами, відкриттям рахунку у банку,
зі стажерством.
Ти вибрав професію зварщика, так ?
Допоможемо тобі планувати покупки, бюджет та інше.
Бачитимемося двічі на тиждень,
але ми з тобою не задля контролю.
Ми не дзвонитимемо твоїй судді щодня,
але ти маєш вчасно приходити на зустрічі з нами.
Це єдина моя рідня.
Грай !
Думаю про неї щодня.
Я все пропускаю в її житті. Її дні народження.
Він цього тижня. Пропущу.
Прикрий карти.
Він правий, месьє, ми тут відрізані від любові.
Порвані навпіл.
Я дуже за нею сумую.
- Думаєш, вона чекає на тебе ? - Авжеж !
У вас є десь лялечка, месьє ?
Лялечка ?
Ну мала !
Дівчина, дружина.
А у вас, мадам ? Є хтось ?
Тобі кортить дізнатися ?
Всім нам.
Живемо разом, поділіться. Ви все знаєте про нас.
Ми знаємо лише ваше ім'я, Софі, і все.
Не хочете нічим поділитися ?
Обіцяю не ревнувати !
Тебе ніхто не хоче, навіть тварина.
Я матиму кого схочу і коли схочу.
Як ти виживатимеш, бро ?
Я думаю про когось щодня. А як виживаєш ти ?
Мені і так добре.
- Ти сам. - Янісе !
- Я не сам ! - Сам, бро.
Цезарю, заспокойся !
Ти - невдаха. Я кажу про кохання.
Це серйозні речі.
Кохання ? Ти у клітці ! Сидиш тут, як собака !
Янісе, встав з-за столу.
Що ?
Я хоча б знаю, як їсти.
Я їм те, що корисно мені.
Джо, сиди за столом.
Тіаго, прибери зі стола.
Лише невдачі Навіть серце крається
Я - чоловік, маю висушити сльози
Я не знаю, де вони
Лишають саме сіль
Дайте спробувати дівчину, Яка рве чоловіків та їхню лють
Я не знаю кохання Я сиджу на уроці засмучений
За маскою я приховую клоуна
Назвіть мене психом, плювати
Я знаю, ви відчуваєте мій біль Те, що посіяв
Сподіваюся, проросте
Проросте !
Хлопці ! Ми поважаємо роботу інших.
Це було добре, Янісе. Справді.
Бути закоханим - це гарно.
- Я лише жартував. - Тихо !
Вибачаюся.
Цезарю !
- Це було добре. - Ні, досить.
Сподіваюся, це проросте...
Заспокойтеся.
Дуже добре.
Але ти маєш стояти за свої слова.
Не бійся казати,
що думаєш та відчуваєш.
Твої емоції гарні.
Кажи з гордістю.
Томе !
Я не знаю.
Може, наступного разу напишеш щось.
Я хочу тебе почути, гаразд ?
Хто наступний ?
Джо ?
Щодня я прокидаюся З одним і тим самим питанням
Відповіді на нього немає
Що я тут роблю ?
Моя голова починає кружитися
Воно виходить саме, я кричу
Що я тут роблю ?
Що таке нормальність ? Нормальність - це що ?
Вдома мати каже, що втомилася Працювати весь день
Так вона каже
Тому не чіпай її, бо волатиме
"Бісів малий, точно як його батько"
В неї немає часу на мої почуття
Собаче життя, як життя курви Мати сумна
Що таке ця нормальність ? Це клітка
Ідеш і все одно привертаєш увагу
Постійні перевірки паспорту
Пам'ятаєте мене ? Паспорт ?
Так, араб, народився тут
Не знаю, хто я, куди іду Та я злий
Перевіряєте мене, підозрюєте Хочете, щоб я вас поважав
Мене випробовуєте, я протестую
Це зростає в грудях Як повітряна кулька
Стає все більше і більше
Колись воно вибухне
Не дивуйтеся
Вас теж злякає Думаєте, я змирюся ?
Я пам'ятаю це все Покидьок ! Араб ! Паразит ! Дикун !
Покидьок ! Араб ! Паразит ! Дикун !
Полум'я зовні, та палаю всередині Почуваюся живим
Як же добре !
Автівка, ще одна, третя, четверта Вже збився з рахунку
Так, як чудово !
Вдома мати дивиться на мене
Очі червоні Ні слова не каже
Я виснажений, Іду повз неї, прямо до ліжка
Не розмовляли раніше І не почнемо зараз
Я втік з клітки, втік з-під протоколу
З пекельного вогню, я серйозно
Нічого втрачати, бо нічого не мав
Мені нічого не треба Лише не почуватися викинутим
Лише вогонь, слово, погляд...
Це було міцно !
Розірвав !
Тут аж стало спекотно, еге ж ?
Дуже міцно.
Бачите, це політичний реп.
Куди поїдеш потім ?
Мабуть, назад до батьків.
Вони більше не приїзжають.
Не дзвонять.
Навіть не прийшли на моє слухання.
А ти ?
Куди поїдеш ?
Не знаю.
Якби міг обрати,
куди б поїхав ?
Далеко на північ.
Чому ?
За сонцем.
Там воно ніколи не сідає шість місяців поспіль.
Постійно світло.
Навіть вночі.
А що в інші шість місяців ?
Розпалюєш багаття.
Сидиш вдома, насолоджуєшся.
Вчишся бачити у темряві.
Один...
Один-два...
Один-один-два...
Один...
Один, один, два...
Один-два-три.
Ну ж бо, сильніше !
"Адаптація молоді щойно після колонії для неповнолітніх -
дуже нелегке рішення.
На засіданні у середу викладачі виказали думку
проти прийняття Фада до нашої школи.
З нашим обмеженим штатом -
пильнування за одним вимогливим учнем
підірве нагляд за всіма іншими.
Хоч ситуація може змінитися,
минулий досвід показує, що в нас недостатньо людей для нагляду
за юнаками з виправного закладу.
Ми боїмося, що не зможемо надати необхідне наставництво.
Після ретельних міркувань,
на жаль, я маю повідомити,
що ми не надамо місце для Фада".
Я так і знав.
Вихователі попереджали.
Аби не казав, що я звідси.
Та я не вмію брехати.
Мене спитали, я відповів.
В тебе є два місяці. Щось знайдеш.
Я зробив все правильно.
Трясця.
Припини, бро, не плач.
Якесь інше місце візьме тебе, все буде добре.
Як інакше ? Ти ж гарний парубок.
Не хвилюйся.
Краса.
Фад !
Пасуй !
Туди !
Янісе !
Пасуй !
Томе !
Круто ми зробили.
Так. Навіть він !
Ні, трошки так собі.
Це все твої жіночні риси.
Але дядько Джавад милий !
Ми різні.
Ти - блакитноокий, я - чистий марокканець.
В тебе немає гарних східних рис, як в мене.
Типу як в єгиптянина чи єгиптянки.
А ти в нас красуня.
Лайно собаче.
Знаєш, на кого ти схожий ? На дядька Джавада.
Бачиш ? Дядько Джавад !
Та тітка Джаміла.
Ширше крок, вперед !
Праворуч !
Ми всі тут, відчиніть браму !
Браму !
Забудьте.
Забудьте !
Мадемуазель ! Обережно.
- Я не заслужив поцілунок ? - Гей !
Заспокойся. Без мене ти б...
Транзитна квартира. Початкова точка.
Поживеш там кілька місяців.
Спробуєш незалежне життя,
та пошукаєш щось інше,
постійне житло.
Твоє власне житло.
Не хвилюйся, ми тобі допоможемо під кінець терміну.
Це наша робота.
Є питання ?
Ні.
Вітаю з твоїм домом.
Як справи, Янісе ?
Ця. Дуже гарна.
Дракон півночі.
Боги боялися його сили, тому кинули його в море.
Вони хотіли, щоб про нього забули.
Та він виріс у морі.
Його тіло ставало все більшим,
все сильнішим.
Став таким великим, що зімкнувся навколо світу, аби нас захищати.
Ніщо не могло пройти.
Вікінги називали це королівською заставою.
Раєм.
Чуєш мене ?
Так.
Працюй далі, я поряд, як потрібна.
Смачне, еге ж ? Кокосове карі.
Легко і дешево готувати.
Як сподобаються рецепти, можемо зробити копію.
Авжеж.
Склав список необхідних речей ?
Ще ні.
На що ти чекаєш, Джо ?
Вихователі мають побачити, з чим тобі потрібна допомога.
Ліжко нормальне ?
Ти сказав, що холодильник не завадить ?
Є меблі та кухонний посуд ?
Чого не вистачає ?
Бомж виходить через два дні, а не готовий.
Фаде !
Він ніколи не вийде.
Йому майже 18. Та все одно бомж.
Фаде, що я сказала ?
Ти споганив всю нарізку. Припини !
- Ви мені сказали. - Поклади та віддай дошку.
Гей...
Вільяме ?
Вільяме.
Відпусти його.
Що таке ?
Чекай...
Припиніть !
Що таке ?
Знаєш, що таке судове відчуження ?
Це коли суддя відмовляється від справи неповнолітнього 16 плюс років,
вважаючи, що в суд вичерпав всі наявні заходи.
Справу відправляють до суду загального права.
Так неповнолітній потрапляє у в'язницю.
Таке буває.
Часто.
Подумай про це.
Цезарю, я дав тобі список курсів місяць тому. Як справи ?
Не знаю.
Не знаєш ?
Ти готуватимешся до іспиту чи знову завалиш його ?
Томе.
Чудово.
Але тобі треба більше старатися.
Я тебе не почув, Томе.
Так, месьє.
Добре.
Вільяме.
Тобі доведеться заспокоїтися, якщо хочеш тут лишитися.
Де, думаєш, заведе тебе така поведінка на волі ?
Вічне бунтарство
проти всього, зжирає час, повір мені.
Ти робитимеш це все життя ?
Подумай про це.
Янісе, ти втратив право на візити. Сподіваюся, ти задумаєшся.
Фаде.
Фаде. Вже краще, але так само, як і з Янісом.
Візити треба заслужити, тому обережно.
Джо, ти сам знаєш, що ходиш по краю.
Ти або встанеш, або впадеш.
Вирішувати тобі.
Ну ж бо.
Який хочеш загнати ?
Ні, бий сюди.
Я не казав тобі, бо боявся.
Коли їдеш ?
Завтра.
Хіба це спорт ?
Футбол, ось це спорт.
Коли вийдеш...
хочеш жити зі мною ?
Так.
Ти молодець, Джо.
Ти був у центрі шість місяців та навчився потрібним вмінням.
Вандалізм, бунтарство, шкода...
Ти визнав все та поніс покарання,
не тільки для себе, а й для своїх жертв.
Ти хочеш жити самостійно.
Проєкт рушив з місця,
твоє навчання іде.
Та є ще дещо.
Вміння захищати себе.
Коли ти втікаєш, крадеш скутер, їздиш без прав,
ти наражаєш себе на небезпеку.
Це і є бути дорослим, бути чоловіком.
Це коли тобі не потрібен нагляд, щоб захистити тебе від тебе.
Зараз ти не готовий.
Я подовжую твоє перебування
ще на три місяці, аби ти розібрався з цим.
Коли ми зустрілися три місяці тому,
про що ми розмовляли ?
Пам'ятаєш ?
Про що ?
Про свободу.
Так.
Що ми казали про свободу ?
Що, Джо ?
Це парадокс.
Чому ?
Бо на свободі багато правил.
Жити за правилами, розуміти їх.
Я просила тебе пообіцяти мені єдине.
Що саме ?
Що, Джо ?
Ніколи більше не втікати.
Месьє, що сталося ?
По кімнатах !
- Поговоримо завтра. - Що він тут робить ?
Ви мене чули ? Поговоримо завтра !
Чому його лишили ?
До кімнати, Фаде.
Просто скажіть, чому.
Він був тут шість місяців.
Знаю, Фаде.
Що ви знаєте ?
Припни язика !
Ви казали нам знайти проєкт, будинок, клуб, школу.
Який в цьому сенс ?
Ми належимо вам, так ?
Він облажався, він відповідає за наслідки.
Ми ніколи не вийдемо.
Заспокойся.
Скажіть. Ми вийдемо чи ні ?
Вийдете.
То чому він тут ?
Це не моє рішення.
Ви не можете нічого зробити ?
В цьому немає сенсу ! Ви лише записуєте те,
що ми їмо та п'ємо, як ми спимо та поводимося !
Слідкуєте навіть вночі, як ми спимо !
- Фаде... - Я більше не сплю, я втомився.
Не чіпайте мене !
Заспокойся, Фаде.
Заберіть руки !
Я готовий вибухнути. Не кажіть мені заспокоїтися !
- Я тут помираю ! - Тихо.
Відпустіть його !
- Відпустіть його ! - Заспокойтеся ! Стояти !
Назад !
Всі ви !
Яніс, до кімнати.
Том.
До своєї кімнати.
Що сталося ?
Дали ще три місяці.
Це не так і довго.
Томе...
Хлопці ! Опустіть його, будь ласка.
Якого біса ти робиш ?
Припини !
Джо, відпусти його.
Відпусти його, Джо !
Відпусти його.
Джо, припини.
Заспокойся, дихай.
Заспокойся. Подивися на мене.
Вже краще ?
Все буде добре.
Це не місце для цього.
Зовні, без проблем.
Але не тут.
Ти маєш бути терплячим.
Хочеш трохи пройтися ?
Так.
Ходімо.
Він мало чого пам'ятає з дитинства.
Та він пам'ятає прогулянки з мамою біля озера.
Коли воно замерзало,
вона водила його на середину
подивитися на рибу, замерзлу у льоді,
одна поруч з іншою.
Як родина.
В дитинстві він думав,
що риба впадає у сплячку.
Як ведмеді.
Думав, що вона так зимує, а навесні прокидається.
Думав, що вона оживає
та знову дихає.
Як раніше.
Як до зими.
Та тепер він знає.
Риба, яка застрягає у льоді, не оживає.
Вона помирає.
Ну ж бо, хлопці !
На вихід !
Ну ж бо !
Назад.
Ну ж бо !
Назад.
Не підходьте. Джо.
Цезар, ти теж.
Назад !
Вільяме !
Стояти !
Поліція !
Джо ?
Не дайте йому втекти !
Джо !
Це кінець !
Стояти !
Тримаєш ?
Тримай.
Верхня койка.
Виходь.
ВТРАЧЕНІ ХЛОПЦІ
Subtitling TITRAFILM