Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KOUZELNÍKOVA SLONICE
Rychlost, odvaha
a velká ryba, to jsou tři nástroje hrdiny!
Počkejte. To nedává žádný…
Rychlost, odvaha a velká…
Trochu předbíhám.
Pokud mám vyprávět příběh…
budu muset vše vysvětlit.
Takže kdysi existovalo město Balteza.
Měli byste vidět.
Což už se teď děje, takže dobré.
Takové město, ve kterém se vše zdálo být možné,
nebo dokonce kouzelné.
Třeba paní, co pobláznila kašnu.
Koukej!
Nebo tyhle děti, které provádějí důmyslné, kouzelnické…
Nepatřičnosti!
Každopádně časy se změnily, jak už to tak bývá.
A řeknu vám, že ne k dobrému.
Proběhla velká zahraniční válka,
po které lidé z Baltezy přestali v něco věřit.
Nic se nezdálo být možné ani kouzelné.
A pak se přihnaly mraky.
Podivné mraky, které se neprotrhnou, nepohnou ani nesněží.
Město se nikam nehýbalo, ale to se brzy mělo změnit.
Proč bych vám jinak příběh vyprávěla? Byla by to nuda.
Petr je sirotek, kterého vychovává starý voják.
Voják ví, jak bojovat, co je strádání a nebezpečí,
takže na to chlapce připravuje.
Chlapec ale ví, že to musí jít jinak.
Petře, ostatní děti sice mají rodiny,
ale jako sirotek máš výsadu.
Můžeš svůj život zasvětit kariéře vojáka.
Teď pozor.
Tady je dnešní zlaťák.
Ještě než začneš mašírovat,
kup rybu a chleba.
Starší chleba je lepší, protože ti posiluje zuby.
A malá ryba, abys byl zvyklý na pocit hladu.
Čím jsme?
Vojáky, pane.
- A co je tohle? - Svět.
A jaký je svět?
Nelítostný.
Dobré ráno, paní.
Dobré ráno, Petře.
Půjdete dnes večer do opery?
Jistě. To jediné mě v tomto městě baví.
Dobré ráno.
Petře, dneska jsem ti schoval skvělý kus, který nemůžeš odmítnout.
Vždyť znáte Vilnu.
No jo.
Starý chléb a malá ryba.
Opatrně!
Ne!
Petře, tady máš tu nejubožejší rybu.
Ne!
Dávej pozor.
Co to je?
„Nejdůvtipnější a nejtěžší otázky,
které mohou vzniknout v lidském srdci nebo mysli,
budou zodpovězeny za jeden zlaťák.
Jeden zlatý.
Musím to vědět.
Páni.
Opatrovník se bude zlobit, že neneseš večeři.
Kde ses tu vzala?
A jak to víš?
Musíš se ale rozhodnout,
jestli den bez večeře, nebo zbytek života v nevědomosti.
Ona žije.
Cože?
- Jak to… - Jeden zlaťák, jedna otázka.
Opatrně.
Rodina mi zemřela, když mi byly tři roky. Došlo k bitvě…
Ano, došlo.
Vilna Lutz tě zachránil a vychovává jako vojáka.
- Co? - Vím to.
Když mi otec zemřel, matka…
Čekala dítě. To taky vím.
Seržant Lutz mi říkal, že ona i dítě při porodu zemřeli, ale…
Něco víš?
Držel jsem ji. Vím, že ano.
Svou sestru?
Mou sestru.
Byla tak malá a tak…
Plná života. Ano.
- Proč to říkal? - Ne.
Máš jen jednu otázku, tak si to promysli.
Uvidím ji někdy?
Dost! Přestaň a trochu přemýšlej.
Pořádně formuluj otázku, Petře.
Jak ji najdu?
Ano, správně. Velice dobře.
A odpověď zní:
Následuj slonici.
- Děláš si legraci. - Je to tak.
Sledovat slonici? Dal jsem ti dnešní zlaťák.
Vybral sis. Položil jsi otázku.
A tys mě podvedla.
Následuj slonici a najdeš ji.
Tady ale žádní sloni nejsou.
To máš pravdu.
Dneska nebudeme večeřet kvůli věštkyni?
Ano, tolik toho o mně věděla! O vás taky!
Jak o mně mohla něco vědět, když to nevím sám?
Řekla, že moje sestra je naživu
a mám následovat slonici.
Slonici? Sestra?
Ano. Celá ta léta jste mi tvrdil, že moje sestra…
Nezačínej zase.
Tvá ubohá matka i sestra.
Obě zemřely.
Zachránil jsem tebe, víc se dělat nedalo!
Ale…
Horní police.
V kuchyňské lince.
Kniha pohádek? Kdo je Romain De Smedt…
Davaj! Romain De Smedt mě přivádí k šílenství.
Mladý voják, co se mnou sloužil.
Po nocích si četl tuhle knihu. Připomínala mu domov,
matku, pohodlný život.
Musel jsem mu pomoct. Tak jsem mu tu knihu ukradl.
Prosím?
A zabralo to.
Bez té knihy se z něj stal nejobávanější voják v armádě.
Proč mi to říkáte?
Kde je útěcha, je i nevinnost.
A kde je nevinnost,
tam nemůže být voják.
Petře, dneska
ti byla řečena
pohádka.
Stejně tak falešná jako v téhle knize!
Žádné slony tu nemáme.
Kdybychom měli,
okamžitě bych si jich všiml.
Slyšíš to?
Něco rušivého.
Podej dalekohled.
Jsou to jen kočky.
Dalekohled, Petře.
Dalekohled! Petře!
Úžasné.
Velmi chytré.
Vážně chytrá strategie.
Jen v tom najít logiku.
Petře, je čas cvičit.
Šup. Mašíruj.
Ryby jsou malé, chléb zatuchlý.
Život není pohádka.
Malé ryby, zatuchlý chléb. Život není pohádka.
Malé ryby, zatuchlý chléb.
- Život není pohádka. - Chlupaté tlapky. Drápy ostré jak břitva.
…pohádka.
Malé ryby, zatuchlý chléb.
Život není pohádka.
Malé ryby, zatuchlý chléb.
Co jsi do toho dal?
Kurkumu.
Vážně? Při večeři?
Nech to na mně.
Haló? Petře?
Během večeře jsme obvykle pochodování ušetřeni.
Ano.
Musím, protože jsem dal peníze na večeři věštkyni.
A co ti řekla?
Že mám následovat slonici, která neexistuje.
Aha.
Ale co kdyby ano?
Leo Matienne!
Manželka má toho mého „kdyby“ až po krk.
Slonice mě dovede k mé sestře.
Petře! Mašíruj. A hned!
Dítě by nemělo takhle žít. Pořád jen pochodovat.
Do toho nám nic není, Leo.
Ve stejnou dobu se na druhé straně města
konalo představení…
Ne s tímhle!
Vystoupení zahajuje kouzelník.
Moc vám děkuji.
To nevypadá dobře.
Záhada a úžas!
- Kárové eso! - Ne.
Obroučka deliria!
Ne!
Předvedu poslední kouzlo.
Skvělá zpráva!
Potřebuju dobrovolníka.
Madam, pojďte vy, prosím.
Prosím.
Posaďte se, madam.
Můžeme to urychlit?
Tento kouzelník neumí moc kouzlit,
ale i kdyby uměl, jeho publikum by to stejně nezaujalo.
A najednou to přijde.
Rozhodne se pro mocné kouzlo,
které obnoví a oživí celou Baltezu.
Jeden elegantní, nepostřehnutelný okamžik velké změny.
Teď!
Jak jsem řekla, kouzlit mu moc nejde.
Vysvětlím to!
Už máte jméno?
Co? Co to…
Poslyšte. Nevíte, kam se poděl stan té věštkyně?
Včera tam nebyl.
Jednou ale ano. Možná prádelna.
- Nebo prodej čepic. - Skvěle.
Neví někdo, kde je stan té věštkyně?
- Viděls stan? - …slonice.
Slonice? Cože? Počkat!
Říkáte slonice? Kde je?
Zavřeli ji. Kouzelníka taky.
Je to, jak říkala.
Kdo? A co?
Slonice je tady.
A to znamená, že moje sestra žije!
Žije! Je naživu, paní Taylorová!
Nádhera!
Slonice je tady!
SLONICE!
Slonice?
Slonice je tady!
- Slonice… - Slonice!
- Ano, slonice!
Já věděl, že se ukáže!
- Já věděl, že přijde. - Jo?
Ne, ale měl jsem velké a přehnané naděje.
A to někdy stačí.
Je někde zavřená a já se k ní musím dostat.
Nějak se proplížím nebo probojuju dovnitř.
Ano.
Dovolíš, abych ti pomohl?
Jo, ale jak?
Promluvím s hraběnkou a jejími poradci. No a my dva
to spolu nějak vymyslíme.
Doopravdy?
Doopravdy.
Seržante Lutzi?
Pane!
Seržante Lutzi!
Pane!
Slonice? Pohádky? Falešná naděje!
Ne.
Cože?
Ne, pane. Dorazila k nám slonice!
- Slonice! - Slonice ti nepomůže!
Musí to být pravda! Moje sestra žije!
Vzpomínám si na ni.
Nemožné! Zemřela při narození.
Ne! Pamatuju si to.
Pane,
lhal jste mi někdy?
Co to povídáš?
Říkám, že žije a já ji najdu.
Ano.
Dobře.
A otevřít!
Co to?
Tak jinak. Svoboda!
To je k ničemu.
- Proč jsi mi to udělal? - Prosím…
- Neudělal! - Ale udělal!
- Vybral sis mě! - Já nerad.
Lež! Nechal jsi mi rozdrtit nohu slonicí.
Ne! Mělo… To měla být…
Lilie. Ano, je to tak, pugét lilií.
Co to má být?
Netuším! Je to odporné! Ihned to odstraňte.
Odstup, čaroději!
Jsem jen bavič!
Já se nebavím.
- Jsou to jen triky. - Útok.
Jak bych mohl vyčarovat slonici, když ani neuteču z vězeňské cely?
Podívejte. Svobodu!
Fazole, má nejméně oblíbená luštěnina.
Jsi za mřížemi, kam patříš.
Postarám se, abys za nimi zůstal.
Brada vzhůru, zatlačit ramena. Dýchej.
Přímo, ale zdvořile. Tvrdě, ale s respektem.
Zpocený a malátný?
Hraběnka je spravedlivá a moudrá,
ale nikdo ji neviděl se smát.
- Umí zpívat! - Umí zpívat?
Ano, kapitáne?
Děkuji, hraběnko.
Chci vědět, kde je slonice.
Kdo vás posílá?
Oslovila vás cizí mocnost?
Ne. Chci to vědět jako velitel stráže.
Slonice je nebezpečná. Nevím, kde se vzala.
Slonice je zločinec a tak s ní nakládáme.
Zločinec? Ne.
- Vidím v tom prvotní signál. - Co?
Mohou se na nás vrhnout další!
Velbloudi! Kasuáři! Krokodýli!
Kouzelník ji měl nechat zmizet. Prý to ale nejde.
Proto ji máme v plánu zlikvidovat!
Ještě jsem nerozhodla.
Když kluk rozbije kamenem okno, dá se vinit kámen?
Mluvíme tady o slonech.
- Mluvíte o vraždě! - Slonice spáchala zločin!
Slonice je vinna jen tím, že je slon!
Do zítřejšího setkání to zvážím.
Ale řeknu vám, kapitáne Matienne.
Bezpečnost našeho města beru velmi vážně.
Možná se jí budeme muset zbavit.
- Slyšte. - Souhlasím!
Jediné řešení.
Zcela správně.
Leo Matienne zná způsob, jak udržet slonici naživu.
Král.
Ví dvě věci.
Zaprvé, král v Balteze nikdy nebyl.
…přes zeď paláce a bezpečně přistanu ve vodním příkopu.
To není možné! Vynikající nápad!
Za druhé, král se rád baví.
Ale chce se jen bavit,
a ne se nebavit.
Zbožňuju tě, synu!
Dáte si nugáty? Máte je rádi?
A doktora. Pak to zkusí znova. Fantazie!
„Slonice prolétla stropem a zranila starou dámu.“
Děláš si legraci? Jedeme!
Král!
Jeho Veličenstvo chce vidět slonici!
- Král? - Jede sem?
- Aby viděl slonici? - Divné!
Musíme se připravit!
A další věci!
- Petře, co vyvádíš? - Pan Matienne?
Hledal jsem tě. Slíbil jsem pomoc se slonicí.
No jo.
Já jen…
Nejsem na to zvyklý.
Na pomoc.
Pojď.
Páni! Tady pracujete?
To je pro slonici?
Kapitáne, vše připraveno?
Ano!
Přesně tak! To já jsem král!
Všichni jsou tady!
Taky občerstvení!
Tohle je nejlepší, že?
Viďte?
Kéž bych tam byl.
Hele, to je ona.
Slyšte.
A nyní, slonice.
Jsi tady!
Páni!
Pro pána!
Ta její čistá dimenze!
Páni. No to se podívejme.
Musím uznat, že je to nádherné stvoření.
To bezpochyby.
Vypadá rozrušeně.
Něco nehraje.
Její oko.
Udrží ji ty řetězy?
Chraňte je!
Střílejte!
Ne!
Pušky dolů! Petře.
- Petře! - Nic mi není.
To nic.
Pojď.
Neboj. Všechno je v pořádku.
Ahoj.
Mladý muži.
Petr, madam.
Petře, jsem ti vděčná.
Zůstaň a starej se o slonici.
Slonice tu zůstane?
Ne, děkuji.
Ten kluk má kuráž. To se mi líbí!
Slonice mě musí zavést k sestře. Je to můj úděl.
„Úděl.“
Dejte mi ji, prosím.
Sloni jsou nebezpeční, Petře. To je nemožné.
Já mám nemožné věci rád.
Co kdyby Petr udělal tři nemožné věci
výměnou za jednu?
Budeme tu tři dny.
Každý den vyberu něco nemožného.
Pokud splní všechny tři a prokáže svou sílu, udatnost a tak,
dostane slonici.
Pokud ne, odvezu si ji.
Nevím jistě, jestli…
Platí! Jste skvělá, hraběnko.
Děj se co děj, začíná se mi tu líbit čím dál víc.
Takže. První nemožný úkol bude…
souboj!
- Souboj? - Jistě!
Kdo nemá rád souboje?
A nemožný souboj je ještě lepší.
- To je zřejmé. - Takže to bere!
Je to tak? Má plány se slonicí, zná svůj úděl.
Výborně! Takže zítra bude chlapec bojovat s nejtvrdším vojákem.
To snad ne.
Pistole? Šavle?
Tak šavle! Miluju ho! Podej mu šavli, Henri.
Je tvoje.
Kdyby tě náhodou zabil, tak si ji vezmu zpátky.
Petře, trénoval jsi někdy se šavlí?
Ne. Jen trochu s košťaty.
Sejdeme se u mě. Zkusím tě to naučit.
Zítra v poledne.
Protiútok!
Předskok!
Ano!
Do střehu!
Výpad!
Úhybný manévr!
Ano!
- Zlepšuju se. - Určitě.
Jak by ten hoch mohl vyhrát?
A kdyby ano?
Jaké kdyby?
To tvé „co by, kdyby“, Leo.
Promiňte, madam. Co může být na slovech tak nebezpečné?
Může, když je říká Leo Matienne.
Co kdybychom dali všechny úspory na chov kozlíků?
Příhodné zvíře.
Kdyby věděli, že podlahy a stěny se nejí.
Co když dovezeme zboží z Dálného východu?
To by šlo.
Aby tu zásilku nesnědli kozlíci.
Hedvábí nejedí.
Jo, jistě. Hedvábí.
Vidíš to hedvábí? Muž se jím chtěl zabít.
Říká se tomu padák a prý by to mohlo fungovat.
- A fungovalo? - Ne.
Výsledky byly poměrně tristní. Ale co kdybych byl první?
Budu trénovat na figurínách.
Bezva kluk.
Neúnavný a milý.
- Leo… - Ale nikdo ho nemá rád.
To neříkej.
Půjdeme do ložnice.
Jen my dva.
Ne. Snažili jsme se a nepovedlo se.
Bůh nám nechce dopřát děti, Leo Matienne.
Jak můžeš vědět, co Bůh zamýšlí?
Prosím.
Mockrát jsem byla zklamaná.
Už nesnesu hloupé otázky.
Jak ale můžeme na světě něco změnit, když se nebudeme ptát?
Svět se nedá změnit.
Svět je takový, jaký je. A vždy byl.
Ne.
Tomu nevěřím.
Petr tady stojí přímo před námi.
A žádá, abychom to změnili.
Výpad.
Protiútok.
DÍVČÍ SIROTČINEC
Adélko, má drahá!
- Je ti dobře? - Snila jsem o slonici.
Jak rozkošné.
Sny o slonech mi přijdou zvlášť dojemné a výmluvné,
i když musím přiznat, že se mi o slonech ještě nezdálo.
Jako by mě slonice chtěla někam vzít.
Ty ale patříš sem, dítě. Jsi tady v bezpečí.
V bezpečí před čím?
Před světem.
Byla jsem se po světě rozhlédnout, Adélko. Věř mi, je krutý.
Přivedla jsem tě do sirotčince,
abys byla daleko od všeho.
A pojmenovala tě Adélka podle tvé matky,
která je v nebi s tvým bratrem.
Myslíš, že sloni mají jména?
Ano. Všichni tvorové mají jména, drahá.
Do jednoho.
Slonům se také zdají sny.
Slonice je s rodinou…
a zaslechne své jméno.
Někde ji znají a mají ji tam rádi.
Sem rozhodně nepatří.
Zdá se to nemožné.
Ahoj.
Všechno je v pořádku.
Je to dobré.
Už se známe. Od příhody s vodou.
To jsem byl já. Možná to ještě nevíš.
Jsi tady, abys mi našla sestru.
Nevím, kde je.
Zítra budu bojovat s vojákem, abych tě získal.
Ale spíš jsem si říkal, že by stačila mapa,
na které bys mi ukázala,
kde se nachází moje sestra.
Na mapě.
Ukaž mi na téhle mapě, kde je.
Ano?
Dobře.
Stačí ukázat.
Jen ukaž, kde je moje sestra.
Jsi kouzelná, mluvící slonice?
Můžeš mi říct, kde je?
Umíš mluvit? Jen to řekni. Pověz.
Řekni to.
Můžeš to říct?
Nech toho!
No…
Asi budu muset zítra bojovat.
Tak radši půjdu trénovat.
Děkuju.
Co se děje?
Jeden chlapec bojuje o slonici.
Nastal čas.
Je naživu.
Petře!
Petře, krátce a pak obrat! Nezapomeň na otočku!
A zde je tvůj protivník.
To ne.
Vynikající!
Tohle je seržant De Smedt!
De Smedt?
Honička!
Ještě lepší!
Co mám dělat? Mysli!
De Smedte, dostal jsi ho?
De Smedt?
Romain De Smedt. Mladý voják, se kterým jsem sloužil.
Jeho kniha!
Ale ne!
Dejte mi tu největší rybu!
Petře?
- Co tady… - Platím tímhle.
- Treska! Velkolepá, hodí se na vše! - Prosím!
To ne!
Díky!
Jo!
Asi jsem ho setřásl.
Rozhodně nesetřásl!
Treska!
Velkolepá, hodí se na vše.
U sta hromů.
Situace se vyhrotila.
Jasná velící struktura.
Musím najít způsob, jak se přidat.
Tamhle je!
Seržante De Smedte!
Tady jsem, seržante!
Seržante De Smedte!
De Smedt.
De Smedte, tady jsem!
Co to je?
Petře, jsi voják!
Pamatuj na náš výcvik!
Kniha! Podívejte! Vaše kniha!
Moje kniha.
Jediné velké kouzlo
zbavilo draka kletby
a všichni žili šťastně až do smrti.
To bude pro dnešek všechno, kulíšku.
Mami, prosím. Ještě jednu.
Dobře, kulíšku. Tak jednu krátkou.
Co se to tam děje?
Pár věcí jsem provedl.
Myslím v boji.
Věříš tomu, že se člověk může změnit?
Právě jsem vás porazil.
Všechno je možné.
Jo, Petře!
Hurá!
Jo! Petr!
Jo!
Divím se, že to zabralo.
Já taky.
Splnil jsi první nemožný úkol.
Taky jsi ztratil nedocenitelnou šavli a zničil stroj na zabíjení.
„Ahoj,“ řekl pan Čuník. „Ahoj,“ řekl pan Kohout.
Jsi vážně dost zvláštní a nebezpečný mladík,
ale líbíš se mi.
Děkuji, pane.
Takže, zítra tě čeká druhý nemožný úkol.
Budeš létat!
- Cože? Létat? Ale… - Létat?
- Jak? - Budíček! Má to být nemožné.
Porazil obra. Musí dostat něco těžkého.
Někdo prý skoro lítat umí.
Cože?
Že jo? Skoro.
Tak dobrá.
Zítra v poledne uvidíme na náměstí kluka lítat.
Nebo padat, nebo obojí.
Obojí bych bral.
Jako chvíli by letěl a pak najednou bác!
Ne, samozřejmě že ne.
Tak zatím.
Přinesu ti vodu, pak se naučím létat
a nakonec tě odsud dostanu.
A najdeme mou sestru.
Slonice nerozumí lidské řeči,
ale zadívá-li se do tváře, pozná přátelství.
Není jí do zpěvu,
ale konečně má aspoň nějakou naději.
A naděje se také umí šířit od člověka k člověku.
- Uháněl jako blesk! - Ano! Sám jsem to viděl.
Za jedinou tresku mě obdařil tímto mečem.
Těším se, co vymyslí příště.
Jdu si najít dobré místo.
Vypadal jako pomstychtivý knihovník.
- Co nás čeká dál? - Může to být cokoli.
Slonice!
Sestro! Je tu slonice!
V hortenziích?
Ve městě!
Za zázračných okolností se objevila slonice.
Musíme jít!
Ne! Do města my nechodíme.
Je to nebezpečné, něco se může stát.
Můj sen byl znamením.
Na znamení nevěřím.
Ale ano.
Pravda, vlastně na znamení věřím.
Výtečně.
Zřejmě to nechápete.
Mám rozdrcené nohy!
Od slonice!
Ano, chodí sem každý den.
Každý den.
Hle, kdo se to vrací.
Zrádce.
- Mám rozdrcené nohy! - Běž pro pomoc.
Rozdrcené slonicí!
Já vím, máte rozdrcené nohy od slonice.
Naposledy vám říkám,
že to měla být kytice lilií.
Přiznej, žes mi kouzly rozdrtil nohy.
Byla to nešťastná náhoda. Chtěl jsem kytici lilií.
Lilie!
Dost! Už s tím přestaň!
Petře.
Petře, přestaň. Okamžitě!
- Pane… - Vojáci nelétají! Zakazuju ti to!
- Pane, já… - Ne!
Teď poslouchej.
S De Smedtem jsi měl štěstí,
ale nějaké takovéhle létání…
To je nemožné.
Smetl jsem De Smedta a věřím, že poletím!
A já věřím, že si nabiješ a budeš mrtvý.
Stejně mrtvý jako tvoje sestra!
Sledujte mě!
Petře, copak?
Zítra budu muset lítat,
jenže nevím, jak na to.
Vilna říká, že zemřu. Jako bych to nevěděl!
Tohle už sám dávno vím.
Zítra musím lítat. Musím.
Pojď. Musíš se najíst.
Popovídáme si.
Teď jez.
Jak se tohle jmenuje?
Dušené hovězí.
Tak, Petře. Teď něco k tomu létání.
Neloudej se, drahá.
Drahoušku.
Jen co uvidíš slonici,
vrátíme se do bezpečí sirotčince.
Můžu vám to vzít, sestro?
Pojď rychle, drahá.
Teď víš, proč nechodíme do města, Adélko.
Nebezpečí na každém kroku.
Petře.
Petře, kde jsi?
Haló?
Měla jsem si chlapce ponechat.
Ustupujte na základnu.
Ustoupit!
Běžte!
Utíkejte!
Ústup!
Stáhněte se!
Haló?
Poslechněte. Musíte odejít.
Ustupujeme na základnu.
Je jejich matka…
Vezmi děti. Sejdeme se tam.
Jsem voják. Neumím se starat o novorozence.
Jistě. Tak jen toho chlapce.
Sama to nesvedu.
Ano, ale musíš ihned odejít.
Posbírám věci pro dítě a sejdeme se na základně. Běž!
Měl jsem je vzít oba.
Promiň mi, mladíku.
Ochráním tě.
Jsem voják.
Petře.
Chlapec měl jít se mnou.
Základna!
Je tam ještě někdo?
Žádní další přeživší.
Tady není bezpečno! Nepřítel se blíží!
Měla jsem si chlapce ponechat.
Je tu nový den.
Všechny zdravím! Dobrý den!
Další nemožný úkol.
A stejně nemožný král.
Na nebi ani mráček. Na pozorování létajícího dítěte ideální.
Beru zpět.
Je to vážně škoda,
protože když se opálím,
bývám neodolatelný.
Pořád jsem král, ne? Nepropásl jsem nějaký převrat?
Směje se někdy?
Nikdy?
- Jako vůbec? - Ne od dob, co jí válka vzala bratra.
Ach bože.
Jo!
Slonice by měla být tady. Vidíte ji, sestro?
Drž se při mně, drahá.
Ne, zůstaň se mnou!
Jak se všichni máte?
Ano, jsem to já.
Tak se podíváme na něco nemožného. Kde máme toho kluka?
Tamhle nahoře!
To se mi nezdá moc chytré.
- Bude v pořádku. - Jistě.
Ne.
Ne!
- Co je? - Chlapec uklouzl.
Ne!
Drž se!
A teď
poletím!
Bude skákat!
To byl skvělý nápad!
Najdu ji.
Teď, Petře!
Páni.
Já to věděl!
Věděl jsem, že umí létat!
Jo!
Je to možné!
Ty letíš, Petře!
Lítáš!
Je to možné? Je to možné!
Je to možné! Petře!
On letí!
Petře!
Pardon! Promiňte!
Úžasné, Petře!
Hurá, Petře! Dobrá práce!
Petr!
Jo!
Takže jsem letěl. Co dál?
Splnil jsi druhý nemožný úkol,
takže jsi jen krůček od toho, abys vlastnil slonici!
Je to kruté, ale špatně se po ní uklízí.
Hrozný binec. No nic. Dobře.
Takže třetí nemožný úkol bude…
Zatím nevím.
Jako král dělám rozhodnutí na poslední chvíli.
Všechno vymýšlím za letu, víte?
Vždycky za letu.
To byl vtip. Vtipná poznámka.
Ne, promiň. Buď v klidu.
To se mi stává, když říkám něco ohromného.
Připraven, hochu?
Třetí nemožný úkol…
Rozesměješ hraběnku.
Cože?
Co?
Zase to dělají.
Ze které části nemožného jste tolik užaslí?
Ze začátku, prostředka, konce…
Netuším, ale znamená to
nemožné!
Navíc je zabiják.
Kdo si myslí, že je lepší, skáče z katedrály jako další.
To si pište.
Nestarejte se o dítě a vymyslete, kdo mi přinese zmrzlinu.
Nejlépe s oříšky.
Hlásí se někdo? Na co tu jste?
Adélko!
Proboha.
Ahoj.
To jsem já, ta z toho snu. Pamatuješ?
Jsem tady. Můžeš mi říct, proč tu mám být?
Tohle bude možná neproveditelné.
Nikdy se nesměje.
Vůbec.
Třeba mě nechají znovu skočit.
Můžu ti říct vtip.
Prosím?
S tebou asi moc zábava není.
Jistě, s tebou to bude k popukání.
Promiň mi to.
Říkat urážlivé věci mi není vlastní.
A já nikdy nikoho neuhodila.
Odpusť mi to.
- Já ale… - Jo, tady jsi!
Všude tě hledám.
Jsi v pořádku?
Ano, sestro.
Tak slonici už jsi viděla…
Dobrý den, dámo.
Pověděla ti něco?
Ne.
Dobrá, drahá.
Tak můžeme jít.
Ale sestro…
Dobře se vyspíme a pak se vrátíme, kam patříme.
Někdy jsem zmatený, Petře.
Mám ve věcech trochu zmatek.
Ale ujišťuji tě,
že v tom, co ti chci říct,
mám zcela jasno.
Máš pravdu.
Byla naživu.
Ta holčička byla naživu.
Místo záchrany
jsem ji svěřil chůvě.
Měli jsme se setkat na základně,
ale došlo tam k výbuchu.
Nemyslel jsem, že bych se dokázal postarat o oba.
Jsem voják, Petře.
Co já vím o nemluvňatech?
Na rozhodnutí se
ve válce
i v životě
máme jen chvilku.
Měl jsem vás zachránit oba.
Nezachránil.
A lhal jsem,
protože jsem ti nechtěl působit ještě víc bolesti.
Promiň mi to.
Pane…
viděl jste ji mrtvou?
Mou sestru?
Ne.
Pak je všechno možné.
No…
Mluvil jsi o neexistujících slonech…
a měl pravdu.
Pane?
Postavil ses nepřemožitelnému soupeři
a zvítězil jsi.
A dneska
jsem tě viděl létat!
A jsi to ty, hochu.
Ty.
To ty představuješ, co je možné.
Zítra poslední úkol.
Tak, teď mi řekni vtip.
Do baru vejde kůň. Co když se do něj nevejde?
Ne! To není vtipné.
Ne.
Ano.
Jo!
Jo, to je vtipné!
Madam LaVaughnová. Lhal jsem vám.
Konečně přiznání.
Ne, nechtěl jsem vám ublížit nebo vyvolat slonici,
ale lilie jsem taky nechtěl.
Když jsem z jeviště viděl
tu vaši nedůvěru…
lámalo mi to srdce.
I nyní před sebou vidíte kouzla,
věci vykouzlené z ničeho.
Připouštím, že jsou to pochroumaná, nedbalá a náhodná kouzla,
ale je to magie.
Na to řeknete: „Dost,“ jako by to byla jen nepříjemnost.
K čemu tedy došlo?
Ten večer jsem se pokusil o kouzlo, které by zapůsobilo,
abyste zase začali věřit
a zajímat se o kouzla,
protože neobvyklé věci jsou možné.
Stačí uvěřit!
Neměl jsem se však pokoušet o tak mocné kouzlo,
protože nejsem dobrý kouzelník.
Snažil jsem se o záhadu a úžas.
A přineslo to katastrofu.
Já vím.
Vím, že se bojíš o hraběnky smích,
ale mám dobrý vtip.
Je to pod kontrolou. Věř mi.
No tak!
Zdá se, že mě nebereš vážně. Jsem nebezpečný.
Porazil jsem obra, skočil z domu.
Na vylomeniny bude dost času později.
Teď se musíme soustředit na daný úkol.
Těším se, až tě odsud dostanu.
Užijeme si spoustu zábavy
a dobrodružství.
Najdeme sestru.
Páni!
Tohle je tvoje rodina?
Petře!
Petře.
Vstávej. Už je čas.
Všichni jsou tady, Petře. Třetí úkol.
Tohle bude zajímavé.
Musí ti chybět. Myslel jsem, že mě vezmeš za mou rodinou.
A já tě přivedu k té tvé.
Nastal čas na třetí nemožný úkol!
Vyhraje chlapec nakonec tu slonici?
Ano, vyhraju.
Pokud v průběhu uslyším hraběnčin smích,
odejdeš se slonicí.
Tak do toho.
Byli nebyli farmář a rybář.
- Vyšli si spolu na pole. - Dobrý začátek.
Když uslyší podivné zvuky,
otočí se k rybníku a spatří vrabce.
Vrabec poskakuje sem a tam
a do pusy strká provázek žábě,
která sedí u rybníka.
Skáče a stále jí ho strká do pusy.
Rybář se ptá: „Proč si myslíš, že to ten vrabec dělá?“
Farmář odvětí rybáři:
„Abys to zjistil, musíš si nejdřív zodpovědět:
‚Kolik kroků udělá vrabec za sto roků?‘“
Skvělý výkon! Legrační, Petře! Vtipné!
Aha, už to chápu.
Proč by… Vrabec totiž…
Počkat.
To není upřímný smích.
Když to nechcete brát vážně, hraběnko, k čemu to jako je?
Promiň, neuspěl jsi.
Teda Petře.
Ne.
Cože? Ne?
Musíte mi ji dát.
Ne kvůli mně, ale kvůli ní.
Celou dobu se ji snažím získat, abych našel svou rodinu.
Slonice má ale taky rodinu, kterou jí odebrali.
Petře, ale co tvoje sestra?
Slonice ji může mít taky.
Proč je má důležitější?
Vím, že ten vtip sice nevyšel,
jenže slonice nežádala o to, abyste ji sem tahali.
Musíme ji odvést domů.
Ne.
Málem jsi mě dostal.
Ale ne.
Měl jsi poslední úkol, ale jak vidím, hraběnka se nesměje.
Vezměte slonici. Odcházíme.
Ne!
Já vím. Je to nemožné.
Ale co kdyby nebylo?
Jen se zamyslete.
Přemýšlejte o vašich nemožných činech.
Asi jich byla spousta.
Dokázali jste některý z nich sami? Jistěže ne.
To by bylo absurdní.
Petr bojoval, létal a vzdoroval králi,
ale možná si přišel osamocený.
Jenže není.
Nikdo není. Nezapomínejte.
To ne.
Chlapče, povedlo se ti to.
Cože? Vážně?
Vždyť to byla slonice.
Směje se, ne? Nic víc jsem si nepřál.
Věci jsou nemožné do té doby, než se stanou.
Slonice je tvoje, Petře.
Co?
Velkolepé vítězství! Hurá!
Jo!
Dokázali jsme to!
Jak ji ale dostaneme domů?
Bárkou přes moře!
Balónem?
Přenést přes hory většími slony!
Ne, to nebyl dobrý nápad.
Kouzelník!
Probuď se.
Ten hoch tvrdí, že slonice musí domů.
Musíš ji nechat zmizet.
Viděli jste, co se děje, když kouzlím.
Může to dopadnout hůř.
Slonice si zaslouží být s rodinou.
Je to hezký nápad, ale rozhlédněte se kolem.
Má kouzla selhávají!
- Selhávají? - Nemůžu!
Nesmysl!
Protáhl jsi slonici střechou.
Neuvědomuješ si, že se tím něco spustilo?
Přesně to sis přál.
Hej, kouzelníku! Pošleme velkou dámu domů!
Věřím, že to dokážete.
Pouze vy můžete dát věci do pořádku.
Sestro!
Sestro, prosím.
Podle snu jsem ji měla následovat.
Já na sny nevěřím.
Ale ano.
Pravda, vlastně na sny věřím.
Tak dobrá.
Je to na dobré cestě.
Musím se zapojit do bitvy.
No tak, neboj.
To nic.
Prý to tu dříve bylo jiné.
Bývalo tu světlo, život, byla tu naděje.
Na zmizení slona je to dokonalé město.
Tohle je můj domov,
ale její ne.
Je těžké ztrácet přítele.
Musíme se rozloučit.
Přivedl ji sem kouzelník.
Věřím, že ji také dokáže poslat domů.
Věříte?
Pak toho bude dosaženo.
Prosím, pane.
Víra je nádherná a neviditelná věc.
Přichází k nám jako spánek.
Bojujeme s ní na hraně a z důvodů, kterým nerozumíme…
dokud se stejně jako ve spánku nerozplyneme.
Ustaneme a znovu nabereme sílu.
Slonice je pryč!
Neuvěřitelné, viděla jsem kouzlo!
Co se to děje?
Podívejte na ty mraky!
Zázrak.
Vyjasňuje se.
Co to je?
Slunce, drahoušku.
Je to dobré.
Taková nádhera!
Sluneční záře!
Měl jsi následovat svůj osud.
Tohle bylo důležitější.
Tak, Adélko. Už musíme jít domů.
No ne, jste venku!
Ano.
Ten voják?
- Byla jsi mrtvá. - Tys byl mrtvý.
Počkat.
Myslíš?
Je to ten hoch!
Petře.
Tohle je moje sestra.
- Ty jsi… - No…
- Nejdřív chci říct… - Jsi naživu! A tady!
Jsi rodina!
Petře!
Dobrá práce.
Jo!
Našel ji!
Au! Za co?
Už žádné skákání z domů!
Kouzlo zafungovalo!
Omlouvám se za způsobenou škodu.
Prosím o odpuštění.
No ne, lilie!
Děkuji, příteli.
Jen se na to místo podívejte teď.
Znovuobnovené město. Vidíte to?
Už jste na návštěvě dlouho.
Ano. Pokaždé, když chci odjet,
tak mi to přijde nemožné.
Vtom se probudil kouzelný korál
a s křikem odehnal ústřice:
„Jděte pryč, zlí měkkýši!
Odejděte!“
To bylo vážně děsivé.
Děkuji.
Tvořila celá rodina.
Jak sháníš exotickou přízi?
Mám svá tajemství. Jsem dáma z velkoměsta.
Další pyžamo pro kozlíka? Vždyť ho zase sní.
Jo, baví ho to.
Pojďte, je to teplé!
A co se týče slonice,
už žije opravdu dlouho,
že je to moc i na sloní paměť.
Ale na Petra by nikdy nezapomněla.
Jak by mohla?
Překlad titulků: Michal Pokorny