Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- הפילה של הקוסם -‬
‫מהירות, נחישות,‬
‫ודג ממש גדול, שלושת כליו של גיבור!‬
‫רק רגע. זה ממש לא…‬
‫מהירות, נחישות ודג ממש…?‬
‫אני מקדימה את המאוחר.‬
‫כדי לספר את הסיפור,‬
‫עליי לתת לכם את הרקע.‬
‫אז, הייתה פעם עיירה בשם בלטיז.‬
‫לו רק ראיתם אותה.‬
‫ועכשיו אתם רואים, אני מניחה, אז יופי.‬
‫מקום שהכול בו נראה אפשרי,‬
‫וקסום אפילו,‬
‫כמו הגברת שמרקידה את המזרקה.‬
‫תראי את זה!‬
‫או הילדים האלו, שעושים קסמים מתוחכמים…‬
‫ולא הולמים!‬
‫בכל אופן, הזמנים השתנו, כמו שזמנים עושים.‬
‫והרשו לי לומר לכם, זה לא היה טוב.‬
‫מלחמת הזרים הגדולה פרצה, ולאחריה,‬
‫האנשים בבלטיז פשוט הפסיקו להאמין.‬
‫דבר לא נראה אפשרי או קסום,‬
‫ואז עננים כיסו את השמיים.‬
‫עננים מוזרים שלא התפזרו,‬ ‫לא חלפו, ולא הורידו שלג.‬
‫העיירה נתקעה, אבל דברים עומדים להשתחרר.‬
‫כלומר, אחרת, למה לספר? זה יהיה די משעמם.‬
‫פיטר הוא יתום שחייל זקן גידל אותו.‬
‫החייל מבין בלחימה, בקשיים ובסכנות,‬
‫ולכן הוא מכין את הילד לחיים כאלו.‬
‫אבל הילד חש שחייב להיות יותר.‬
‫פיטר, לילדים אחרים יש משפחות,‬
‫אבל כיתום, יש לך זכות נדירה.‬
‫אתה יכול להקדיש את חייך להיות חייל.‬
‫שים לב.‬
‫הנה מטבע להיום.‬
‫לך לקנות דג ולחם עכשיו,‬
‫לפני שתעבור לתרגילי סדר.‬
‫לחם ישן עדיף יותר.‬ ‫לחם שיהפוך את שיניך לחזקות.‬
‫ודג קטן, כדי שתתרגל לרעב.‬
‫כי מה אנחנו?‬ ‫-חיילים, המפקד.‬
‫ומה זה?‬ ‫-העולם.‬
‫ומה העולם?‬
‫קשה.‬
‫בוקר טוב, גב' טיילור.‬
‫בוקר טוב, פיטר.‬
‫תלכי לאופרה הערב, גברתי?‬
‫בהחלט. זה הדבר היחיד‬ ‫שמהנה אותי בעיירה הזאת.‬
‫בוקר טוב.‬
‫פיטר, שמרתי לך היום‬ ‫חתיכה נהדרת שלא תוכל לסרב לה.‬
‫בחייך, אתה מכיר את וילנה.‬ ‫-אני יודע.‬
‫לחם ישן ודג קטן.‬
‫זהירות!‬ ‫-לא!‬
‫היי, פיטר. הנה הדג הכי מאכזב בשבילך.‬
‫לא!‬
‫שים לב.‬
‫מה?‬
‫"השאלות העמוקות והקשות ביותר‬
‫"שהלב והשכל האנושי יכולים להעלות‬
‫"יזכו לתשובות במחיר מטבע אחד."‬
‫מטבע אחד.‬
‫אני חייב לדעת.‬
‫ואו!‬
‫האחראי עליך, וילנה לוץ,‬ ‫יכעס אם תחזור בלי כלום.‬
‫מאיפה צצת פתאום?‬
‫איך את יודעת?‬
‫אבל עליך לשאול את עצמך,‬
‫יום אחד בלי אוכל, או שארית חייך בלי לדעת?‬
‫היא בחיים.‬
‫מה?!‬
‫איך את…?‬ ‫-מטבע אחד, שאלה אחת.‬
‫בזהירות.‬
‫המשפחה שלי מתה במלחמה‬ ‫כשהייתי בן שלוש. היה קרב…‬
‫היה קרב.‬
‫וילנה לוץ הציל אותך‬ ‫והוא מטפח אותך להיות חייל.‬
‫מה?‬ ‫-אני יודעת.‬
‫כשאבי נהרג, אימא שלי…‬
‫הייתה בהיריון. גם את זה אני יודעת.‬
‫הסמל לוץ סיפר לי שבלידה,‬
‫גם היא וגם התינוקת מתו, אבל…‬
‫אבל אתה זוכר?‬
‫החזקתי אותה. אני יודע את זה.‬
‫את אחותך?‬
‫את אחותי.‬
‫היא הייתה ממש קטנה ו…‬
‫בחיים. כן.‬
‫למה וילנה לוץ אמר לי…?‬ ‫-לא.‬
‫יש לך רק שאלה אחת, אז תיזהר.‬
‫אראה אותה פעם…?‬
‫עצור! תעצור ותחשוב רגע.‬
‫תחשוב על השאלה הנכונה, פיטר.‬
‫איך אמצא אותה?‬
‫כן, טוב. טוב מאוד.‬
‫והתשובה היא…‬
‫לך בעקבות הפילה.‬
‫את צוחקת עליי.‬ ‫-זאת התשובה.‬
‫ללכת בעקבות הפילה?‬ ‫נתתי את המטבע היחיד שלנו.‬
‫אתה בחרת. שאלת שאלה.‬
‫ואת רימית אותי.‬
‫לך בעקבות הפילה ותמצא אותה.‬
‫אבל אין כאן פילים!‬
‫מה שתגיד.‬
‫אין לנו ארוחה הערב בגלל מגדת עתידות?‬
‫כן, אדוני, אבל היא ידעה‬ ‫כל כך הרבה עליי, עליך! אני…‬
‫איך היא יכולה לדעת עליי?‬ ‫אפילו אני לא יודע.‬
‫היא אמרה שאחותי בחיים,‬
‫ושעליי ללכת בעקבות פילה.‬
‫פילה? אחותך?‬
‫אני יודע, אדוני. תמיד אמרת לי שאחותי…‬
‫אל תתחיל עם זה שוב.‬
‫אמך המסכנה, אחותך.‬
‫שתיהן מתו.‬
‫אני הצלתי אותך, וזה כל מה שיכולתי לעשות!‬
‫אבל אני…‬
‫המדף העליון.‬
‫בארון המטבח.‬
‫ספר מעשיות? מיהו רומן דה…?‬
‫תן לי אותו! רומן דה שמט מוציא אותי מדעתי.‬
‫חייל צעיר ששירת תחתיי, ילד טוב.‬
‫אבל הוא קרא בספר הזה בלילה והיה נזכר בבית,‬
‫באימא שלו, בנוחות.‬
‫היה עליי לרפא אותו מכל זה.‬
‫אז גנבתי את הספר של דה שמט.‬
‫מה?‬
‫וזה הצליח.‬
‫בלי הספר הזה, הוא נהפך לחייל הכי חזק בצבא.‬
‫למה אתה מספר לי?‬
‫כשיש נוחות, יש תמימות.‬
‫אדם תמים‬
‫לא יוכל לעולם להיות חייל.‬
‫פיטר, היום,‬
‫מישהי סיפרה לך מעשייה.‬
‫מעשייה שקרית בדיוק כמו אלו שבספר הזה!‬
‫אין פילים.‬
‫לו היו פילים,‬
‫הייתי מאתר אותם מיד!‬
‫שמעת את זה?‬
‫הפרעה מסוג כלשהו.‬
‫תן לי את המשקפת.‬
‫אלו רק החתולים.‬
‫משקפת. משקפת, פיטר.‬
‫משקפת! פיטר!‬
‫מדהים.‬
‫חכם מאוד.‬
‫זו אסטרטגיה חכמה.‬
‫לו רק יכולתי לאתר דפוס.‬
‫פיטר, זה הזמן לצעוד.‬
‫קדימה, תצעד.‬
‫"הדגים קטנים, הלחם מעורר סלידה,‬
‫"החיים אינם סיפור אגדה.‬
‫"דגים קטנים, לחם מעורר סלידה,‬ ‫החיים אינם סיפור אגדה.‬
‫"הדגים קטנים, הלחם מעורר סלידה…"‬
‫כפות קטנות ושעירות.‬
‫טופרים חדים כתער.‬
‫"סיפור אגדה.‬
‫"הדגים קטנים, הלחם מעורר סלידה,‬ ‫החיים אינם סיפור אגדה.‬
‫"הדגים קטנים, הלחם…"‬
‫מה שמת בזה?‬
‫כורכום.‬
‫באמת? בזמן ארוחת הערב?‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫סליחה? פיטר?‬
‫בדרך כלל חסים עלינו‬ ‫ולא צועדים בזמן ארוחת הערב.‬
‫כן, אדוני.‬
‫זה עונש כי בזבזתי את הכסף שלנו‬ ‫על מגדת עתידות.‬
‫ומה היא אמרה?‬
‫ללכת בעקבות פילה… שלא קיימת.‬
‫כן.‬
‫אבל מה אם היא כן?‬
‫ליאו מטיאן!‬
‫לאשתי נמאס מה"מה אם" שלי.‬
‫הפילה תוביל אותי לאחותי.‬
‫פיטר! צעד, עכשיו!‬
‫ילד לא אמור לחיות ככה, לצעוד כל הזמן.‬
‫זה לא ענייננו, ליאו.‬
‫עכשיו, בדיוק באותה שעה,‬ ‫בצד השני של העיירה,‬
‫החל מופע של…‬
‫לא, לא הבחור הזה!‬
‫מופע הפתיחה הוא קוסם.‬
‫תודה רבה.‬
‫זה לא הולך כך כך טוב.‬
‫מסתורין והשתאות!‬
‫אס יהלום!‬ ‫-לא.‬
‫חישוקי ההזיה!‬
‫לא!‬
‫יש לי קסם אחד אחרון.‬
‫בשורות נפלאות!‬
‫אני צריך מתנדב.‬
‫גברתי, ברשותך.‬
‫בבקשה.‬
‫שבי בבקשה, גברתי.‬
‫בוא נגמור עם זה כבר.‬
‫- קוסם מפורסם -‬
‫הקוסם לא טוב במיוחד בקסמים,‬
‫אבל גם לו היה, הוא מבין שלקהל אין עניין.‬
‫ולכן זה קרה.‬
‫הוא מחליט לנסות כישוף רב עוצמה,‬
‫משהו שיחדש ויחייה את בלטיז כולה.‬
‫רגע בודד, אלגנטי ובלתי נראה של שינוי עמוק.‬
‫עכשיו!‬
‫כמו שאמרתי, הוא לא טוב במיוחד בקסמים.‬
‫הרשו לי להסביר!‬
‫יש לך שם?‬
‫מה? מה ל…?‬
‫היי, אתה יודע מה קרה‬ ‫לאוהל של מגדת העתידות שעמד שם?‬
‫לא היה שם אוהל.‬
‫היה פעם, אבל אולי זאת הייתה כביסה.‬
‫או כובע. אין כמו כובע.‬ ‫-נהדר.‬
‫מישהו יודע איפה האוהל? מגדת העתידות!‬
‫ראית אוהל אדום?‬ ‫-פילה.‬
‫פילה? מה?! רגע!‬
‫אמרת פילה? איפה היא?‬
‫הם כלאו אותה. וגם את הקוסם.‬
‫זה בדיוק כמו שהיא אמרה.‬
‫מי אמר? מה?‬
‫הפילה הגיעה.‬
‫וזה אומר שאחותי בחיים!‬
‫היא בחיים! היא בחיים, גברת טיילור!‬
‫איזה יופי!‬
‫הפילה כאן!‬
‫- פילה! -‬
‫פילה?‬
‫הפילה כאן!‬
‫פילה…‬ ‫-פילה!‬
‫פילה!‬ ‫-כן, פילה!‬
‫ידעתי שהיא תגיע!‬
‫ידעתי שהיא תגיע.‬ ‫-באמת?‬
‫לא, אבל הייתה לי תקווה עזה וחסרת היגיון.‬
‫ולפעמים זה מספיק.‬
‫היא כלואה איפשהו,‬ ‫אבל אני חייב להגיע אליה, אדוני.‬
‫אני אסחר, או אתגנב,‬ ‫או אלחם כדי להיכנס איכשהו.‬
‫כן.‬
‫אבל תרשה לי לעזור?‬
‫אבל איך?‬
‫אדבר עם הרוזנת ועם יועציה,‬
‫ואתה ואני… נמצא פתרון ביחד.‬
‫באמת?‬
‫באמת.‬
‫הסמל לוץ?‬
‫המפקד!‬
‫הסמל לוץ!‬
‫המפקד!‬
‫פילים? מעשיות? תקוות שווא!‬
‫לא.‬
‫מה?‬
‫לא, המפקד. פילה הגיעה לכאן!‬
‫פילה!‬ ‫-פילה לא תועיל לך!‬
‫אבל זה בטח נכון! אחותי בחיים!‬
‫ואני זוכר אותה.‬
‫בלתי אפשרי! היא מתה בלידה.‬
‫לא! אני זוכר.‬
‫המפקד,‬
‫שיקרת לי פעם?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת שהיא בחיים ואני אמצא אותה.‬
‫כן.‬
‫בסדר,‬
‫ו… תיפתח!‬
‫מה ל…?‬
‫אז, חופש!‬
‫זה לא עוזר.‬
‫אתה, אדוני! למה עשית לי את זה?‬ ‫-בבקשה…‬
‫אני לא!‬ ‫-אתה כן, ללא ספק!‬
‫העלית אותי לבמה!‬ ‫-זאת הייתה תאונה.‬
‫קשקושים! ריסקת את רגלי בכוונה עם הפילה!‬
‫לא! זה היה אמור להיות…‬
‫שושנים. כן, זהו, זר שושנים.‬
‫מה כל זה?‬
‫אין לי מושג. זו שערורייה! תסלק את זה מיד.‬
‫לך לאחור, מכשף!‬
‫אני בסך הכול בדרן!‬
‫זה לא מבדר אותי.‬
‫אלו רק תכסיסי קסם.‬ ‫-תקיפה.‬
‫איך אוכל לזמן במכוון פילה‬ ‫אם אני לא מצליח אפילו לברוח מתא מעצר?‬
‫תראי. חופש!‬
‫שעועית לימה, הקטנית הכי פחות אהובה עליי.‬
‫אתה כלוא, כראוי לך.‬
‫ואני אוודא שכך תישאר.‬
‫חזה זקוף, כתפיים לאחור. לנשום.‬
‫ישיר, אבל מנומס. חזק, אבל מכבד.‬
‫זיעה ובחילה.‬
‫הרוזנת הוגנת וחכמה,‬
‫ואיש לא זוכר אותה צוחקת.‬
‫היא יכולה לשיר!‬ ‫-היא יכולה?‬
‫כן, קפטן מטיאן?‬
‫תודה, רוזנת. באתי לשאול היכן מוחזקת הפילה.‬
‫מי שלח אותך לשאול?‬
‫האם כוח זר פנה אליך?‬ ‫-לא.‬
‫כקפטן משמר הארמון, אני צריך לדעת.‬
‫הפילה מסוכנת. לא ברור מאיפה היא הגיעה.‬
‫הפילה היא פושעת וזה היחס שהיא מקבלת.‬
‫פושעת? לא.‬
‫אולי זה רק מטח הפתיחה.‬ ‫-מה?‬
‫עלינו לצפות לשיגור חיות אחרות!‬
‫גמלים! קזוארים! תנינים!‬
‫ציווינו על הקוסם להעלים אותה!‬ ‫הוא אומר שהוא לא יכול!‬
‫אי לכך, אנחנו רוצים להשמיד אותה!‬
‫עדיין לא קבעתי זאת.‬
‫כשילד משליך אבן ושובר חלון,‬ ‫האם אפשר להאשים את האבן?‬
‫אנחנו מדברים על פילים.‬
‫אתם מדברים על רצח!‬ ‫-הפילה ביצעה פשע!‬
‫הפילה לא אשמה בדבר מלבד בהיותה פילה!‬
‫אמשיך לשקול זאת עד שניפגש מחר.‬
‫אבל הרשה לי לומר, קפטן מטיאן,‬
‫שאני מתייחסת ברצינות רבה‬ ‫לבטיחות בעיירה שלנו.‬
‫אולי יהיה עלינו… להיפטר ממנה.‬
‫הידד.‬ ‫-מוסכם!‬
‫זהו הפתרון ההגיוני היחיד.‬ ‫-נכון מאוד.‬
‫עכשיו, ליאו מטיאן רואה דרך אחרת‬ ‫להציל את חיי הפילה.‬
‫המלך.‬
‫- מברק -‬
‫הוא יודע שני דברים.‬
‫ראשית, המלך מעולם לא ביקר בבלטיז.‬
‫מעבר לחומת הארמון, ונחיתה בטוחה בחפיר.‬
‫זה בלתי אפשרי! אני מת על זה!‬
‫שנית, המלך אוהב בידור.‬
‫רק בידור,‬
‫ושום דבר שאינו בידור.‬
‫אני אוהב אותך, אדוני!‬
‫היי, מי רוצה נוגט? כולם? אתם?‬
‫ורופא. ואז הם ינסו שוב. יוצא מן הכלל.‬
‫"פילה נפלה דרך תקרה ופגעה בגברת זקנה"?‬
‫אתם צוחקים עליי? קדימה!‬
‫המלך!‬
‫הוד מעלתו רוצה… לראות את הפילה!‬
‫המלך?‬ ‫-הוא בא לכאן?‬
‫לראות את הפילה?‬
‫לא ייאמן!‬
‫חייבים להתכונן!‬
‫וכן הלאה!‬
‫פיטר, מה אתה עושה?‬ ‫-מר מטיאן?‬
‫התכוונתי לאסוף אותך.‬ ‫הבטחתי לעזור לך לראות את הפילה.‬
‫אני רק…‬
‫אני… לא רגיל לזה.‬
‫לעזרה.‬
‫בוא.‬
‫ואו! אתה עובד כאן?‬
‫זה לכבוד הפילה?‬
‫קפטן מטיאן, הכול מוכן?‬
‫כן!‬
‫נכון מאוד! אני המלך!‬
‫היי, כולם פה!‬
‫יש נשנושים!‬
‫אין טוב יותר מזה, נכון?‬
‫אני יודע!‬
‫הלוואי שהייתי שם.‬
‫היי, זאת היא!‬
‫הקשיבו.‬
‫ועכשיו, הפילה!‬
‫את פה.‬
‫ואו!‬
‫חי נפשי!‬
‫היא כל כך גדולה!‬
‫ואו. תראו את זה.‬
‫אני חייב להודות, היא מרהיבה.‬
‫ללא ספק.‬
‫היא נראית עצבנית.‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫העין שלה.‬
‫השרשראות חזקות מספיק?‬
‫תשמרו עליהם!‬
‫תירו בה!‬
‫לא!‬
‫להוריד רובים! פיטר.‬
‫פיטר!‬ ‫-אני בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫בואי.‬
‫זה בסדר.‬
‫בחור צעיר.‬
‫פיטר, גברתי.‬
‫פיטר, אני אסירת תודה.‬
‫אשמח שתישאר בארמון לטפל בפילה שלי.‬
‫הפילה נשארת כאן?‬
‫לא, תודה, גברתי.‬
‫הילד אמיץ. אני מת על זה!‬
‫אני צריך שהפילה תוביל אותי לאחותי האבודה.‬ ‫זה הייעוד שלי.‬
‫"ייעוד".‬
‫אני מבקש שתיתני לי אותה.‬
‫הפילה מסוכנת מאוד, פיטר. זה בלתי אפשרי.‬
‫אני דווקא אוהב דברים בלתי אפשריים.‬
‫היי, מה אם פיטר יעשה‬ ‫שלושה דברים בלתי אפשריים‬
‫בתמורה לאחד?‬
‫באנו לשלושה ימים.‬
‫כל יום, אבחר משהו בלתי אפשרי שהוא יעשה,‬
‫ואם הוא ישלים את שלושתם,‬ ‫ויוכיח את כוחו ואומץ לבו וכל זה,‬
‫הוא יקבל את הפילה.‬
‫אם לא, אקח אותה איתי.‬
‫טוב, אני לא בטוחה…‬
‫סגרנו! את נהדרת, רוזנת.‬
‫אני אוהב את המקום הזה יותר ויותר,‬ ‫היכן שזה לא יהיה.‬
‫טוב, המשימה הבלתי אפשרית הראשונה היא…‬
‫קרב!‬
‫קרב?‬ ‫-בטח!‬
‫מי לא אוהב קרב?‬
‫ואין כמו קרב בלתי אפשרי, נכון, ילד?‬
‫נשמע הגיוני.‬ ‫-הילד בעניין! אמרתי לך.‬
‫יש לו רעיונות על הפילה ועל ייעוד ו…‬
‫אני מת על זה! טוב, מחר בצוהריים‬ ‫הילד יילחם בחייל הכי קשוח שלי.‬
‫אוי, לא.‬
‫אקדחים או חרבות?‬
‫אז חרבות! אני מת עליו!‬ ‫תן לו את החרב שלי, אנרי.‬
‫כולה שלך.‬
‫אלא אם תיהרג, ואז אקח אותה בחזרה.‬
‫פיטר, האימונים שלך כללו חרבות?‬
‫לא, אדוני. רק מקל מטאטא.‬
‫ניפגש בחנות, אם תרצה. אנסה ללמד אותך.‬
‫מחר, בצוהריים.‬
‫בלימה!‬
‫התחמקות!‬
‫כן!‬
‫הישמר!‬
‫תקוף!‬
‫תגובת נגד!‬
‫כן!‬
‫אני משתפר.‬ ‫-בהחלט.‬
‫זה מטורף. איך הילד יכול לנצח?‬
‫אבל מה אם כן?‬
‫מה אם?‬
‫ה"מה אם" שלך יהיה הסוף שלנו, ליאו.‬
‫סליחה, גברתי. אבל איך שתי מילים קטנות‬ ‫יכולות להיות מסוכנות כל כך?‬
‫בידיו של ליאו מטיאן.‬
‫מה אם נשקיע את כל החסכונות שלנו‬ ‫בעזים ננסיות?‬
‫חיית מחמד מושלמת.‬
‫לו אפשר היה לאלף אותה‬ ‫לא לאכול רצפות וקירות.‬
‫מה אם נייבא סחורות נדירות מהמזרח הרחוק?‬
‫זה היה מצליח.‬ ‫-רק אם העזים לא היו אוכלות אותן.‬
‫הן לא נגעו במשי.‬
‫כן, המשי.‬
‫רואה את המשי הזה?‬ ‫בעלי רצה להשתמש בו כדי להתאבד.‬
‫זה נקרא מצנח, ויש ראיות לכך שזה עובד.‬
‫זה הצליח אי פעם?‬ ‫-לא.‬
‫התוצאות באמת היו קצת מחרידות.‬ ‫אבל מה אם הייתי הראשון?‬
‫אני הולך להתאמן על הבובות.‬
‫הוא ילד טוב.‬
‫בלתי נלאה וטוב לב.‬
‫ליאו…‬ ‫-אבל אין מי שיאהב אותו.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫ושנינו למטה, לבדנו.‬
‫לא, ניסינו ונכשלנו.‬
‫אלוהים לא הועיד לנו ילדים, ליאו מטיאן.‬
‫ומי אנחנו שנגיד מה אלוהים רוצה?‬
‫בבקשה. לבי נשבר יותר מדי פעמים.‬
‫הוא לא עומד בשאלות המטופשות שלך.‬
‫אבל איך? איך העולם ישתנה אי פעם‬ ‫אם לא נטיל בו ספק?‬
‫אי אפשר לשנות את העולם.‬
‫העולם הוא מה שהוא, ותמיד היה.‬
‫לא.‬
‫לא אאמין בזה.‬
‫כי הנה פיטר, עומד מולנו,‬
‫ומבקש שנהפוך אותו למשהו אחר.‬
‫לתקוף!‬
‫בלימה!‬
‫- בית יתומים לבנות -‬
‫אדל, יקירה!‬
‫את בסדר?‬ ‫-חלמתי על פיל, אחות.‬
‫כמה מקסים.‬
‫החלומות על פילים מרגשים ומרשימים במיוחד,‬
‫אף שאני נאלצת להודות‬ ‫שמעולם לא חלמתי בעצמי על פיל.‬
‫זה היה כאילו הפיל בא לקחת אותי.‬
‫אבל את שייכת לכאן, ילדה יקרה.‬ ‫את בטוחה כאן.‬
‫בטוחה מפני מה, אחות?‬
‫מפני העולם.‬
‫ראיתי את העולם, אדל, והוא אכזרי.‬
‫אז הבאתי אותך הביתה, לבית היתומים,‬
‫הרחק מהכול.‬
‫וקראתי לך אדל על שמה של אמך,‬
‫שנמצאת עכשיו בשמיים עם אחיך.‬
‫את חושבת שלפילים יש שמות?‬
‫כן. לכל היצורים יש שמות, יקירתי.‬
‫לכל אחד ואחד מהם.‬
‫גם לפילה יש חלומות.‬
‫הפילה שבה למשפחה שלה,‬
‫ושומעת שקוראים בשמה.‬
‫מקום שמכירים אותה בו, שאוהבים אותה בו.‬
‫היא בטח לא שייכת לכאן.‬
‫הכול נראה בלתי אפשרי.‬
‫זה בסדר, הכול טוב.‬
‫הכול בסדר.‬
‫נפגשנו קודם, עם המים.‬
‫זה אני.‬
‫את אולי לא יודעת, אבל…‬
‫באת לכאן כדי למצוא את אחותי.‬
‫אני לא יודע איפה היא.‬
‫כדי לזכות בך,‬ ‫אלחם מחר בחייל הכי קשוח של המלך.‬
‫אבל חשבתי שבמקום זה,‬
‫את צריכה רק להצביע על המפה,‬
‫ולהראות לי איפה אחותי.‬
‫במפה.‬
‫תראי לי במפה איפה היא.‬
‫טוב?‬
‫בסדר.‬
‫את רק צריכה להצביע…‬
‫על המקום שאחותי נמצאת בו.‬
‫את פילת קסמים מדברת?‬
‫תוכלי להגיד לי איפה היא?‬
‫את יכולה לדבר? פשוט תדברי. תגידי.‬
‫תגידי.‬
‫את יכולה להגיד את זה?‬
‫טוב…‬
‫כנראה שאצטרך להילחם מחר.‬
‫אז כדאי שאמשיך להתאמן.‬
‫תודה.‬
‫מה קורה?‬
‫ילד אחד ילחם על הפילה.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫היא בחיים.‬
‫פיטר!‬
‫עמדת הגנה ותנועה מעגלית! תזכור, בסיבוב!‬
‫וכעת, היריב שלך!‬
‫אוי, לא.‬
‫גאוני!‬
‫זהו הסמל דה שמט!‬
‫דה שמט?‬
‫מרדף!‬
‫עוד יותר טוב!‬
‫מה לעשות? תחשוב!‬
‫דה שמט, תפסת את הילד?‬
‫דה שמט?‬
‫רומן דה שמט, חייל צעיר ששירת תחתיי.‬
‫אני צריך את הספר!‬
‫אוי, לא!‬
‫אני צריך את הדג הכי גדול שיש לך!‬ ‫-פיטר?‬
‫מה אתה עושה…?‬ ‫-קח את זה כתשלום.‬
‫דג בקלה! מרהיב ומגוון!‬ ‫-בבקשה!‬
‫אוי, לא!‬
‫תודה!‬
‫כן!‬
‫אני חושב שנפטרתי ממנו.‬
‫ממש לא נפטרתי ממנו!‬
‫דג בקלה!‬
‫מרהיב ומגוון.‬
‫לא ייאמן.‬
‫יש הסלמה במצב.‬
‫המבנה הפיקודי ברור.‬
‫צריך למצוא דרך להסתנן לשורותיהם.‬
‫הנה הוא!‬
‫הסמל דה שמט!‬
‫אני כאן, הסמל דה שמט!‬
‫הסמל דה שמט!‬
‫דה שמט.‬ ‫-הסמל דה שמט, אני כאן!‬
‫מה זה?‬
‫פיטר, אתה חייל!‬
‫תזכור את האימונים שלנו!‬
‫הספר! תראה! הספר!‬
‫הספר שלי.‬
‫בהינף גדול אחד של קסם,‬
‫הדרקון השתחרר מהכישוף המרושע,‬
‫וכולם חיו באושר ובעושר.‬
‫טוב, זה הכול להפעם, גזר קטן.‬
‫אימא, בבקשה? רק עוד אחד.‬
‫בסדר, גזר. אחד קטנטן.‬
‫מה קורה שם?‬
‫עשיתי כמה דברים.‬
‫זאת אומרת, בקרב.‬
‫אתה מאמין שאדם יכול להשתנות?‬
‫זה עתה ניצחתי אותך בקרב, סמל.‬
‫אני חושב שהכול אפשרי.‬
‫כן, פיטר!‬
‫הידד!‬
‫כן! פיטר!‬
‫כן!‬
‫אני די המום שזה הצליח.‬
‫גם אני.‬
‫עמדת במשימה הבלתי אפשרית הראשונה.‬
‫איבדת גם את החרב היקרה מפז שלי,‬
‫והרסת מכונת הרג משובחת.‬
‫"'שלום', אמר מר חזיר.‬ ‫'שלום', אמר מר תרנגול."‬
‫אתה צעיר מוזר ומסוכן באופן מפתיע,‬
‫ואני אוהב את זה.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫טוב, מחר, במשימה הבלתי אפשרית השנייה…‬
‫אתה תעוף!‬
‫מה? לעוף? אבל…‬ ‫-לעוף?‬
‫איך?‬ ‫-הלו? זה אמור להיות בלתי אפשרי.‬
‫הוא ניצח את גוליית.‬ ‫נבקש ממנו לדוג תפוחים?‬
‫חוץ מזה, ראינו כאלו שכמעט עפו.‬ ‫-מה? אני…‬
‫נכון? כמעט.‬
‫בסדר, יופי.‬
‫ניפגש בכיכר מחר בצוהריים,‬
‫ונצפה בילד עף,‬
‫או מתרסק, או שניהם.‬
‫שניהם יהיו מצחיקים.‬
‫נניח שהוא יתרומם גבוה ואז…‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫אז, עד אז…‬
‫אביא לך מים, ואז אלמד לעוף,‬
‫ואז אוציא אותך מכאן.‬
‫ונוכל למצוא את אחותי.‬
‫הפילה אינה מבינה את שפת האדם,‬
‫אבל היא יכולה להביט בפנים ולזהות חברות.‬
‫היא לא מרגישה טוב,‬
‫אבל סוף סוף היא חשה משהו שמזכיר תקווה.‬
‫והתקווה יכולה להתפשט מאדם לאדם.‬ ‫-סליחה!‬
‫הוא רץ כמו ברק!‬ ‫-אני יודע! ראיתי את זה במו עיניי.‬
‫הוא נתן לי את החרב הזאת בתמורה לבקלה אחת.‬
‫אני חסר סבלנות לדבר הבא.‬
‫אגיע מוקדם כדי לתפוס מקום.‬
‫הוא הניף ספר כמו איזה ספרן נוקם!‬
‫מדהים! מי יודע מה יקרה?‬ ‫-הכול יכול לקרות.‬
‫פילה!‬
‫אחות! זו פילה!‬
‫בין ההורטנזיות?‬
‫בעיר!‬
‫פילה הופיעה בנסיבות מופלאות.‬
‫אנחנו חייבות ללכת!‬ ‫-לא!‬
‫לא, אנחנו לא יוצאות העירה.‬
‫לא בטוח שם. משהו עלול לפגוע בך.‬
‫אבל החלום שלי. זה אות.‬
‫אני לא מאמינה באותות.‬
‫את כן.‬
‫כן. האמת שאני כן מאמינה באותות.‬
‫בסדר, יקירה.‬
‫אולי אתה לא מבין.‬
‫רגליי רוסקו!‬
‫תחת פילה!‬
‫כן, היא מגיעה כל יום.‬
‫כל יום.‬
‫תראו מי חזר.‬
‫בוגד.‬
‫רגליי רוסקו!‬ ‫-לך להזעיק עזרה.‬
‫תחת פילה!‬
‫אני יודע, רגלייך רוסקו תחת פילה.‬
‫אבל בפעם האחרונה,‬
‫התכוונתי לזר שושנים.‬
‫רק תודה שריסקת את רגליי בקסמים שלך.‬
‫זאת הייתה תאונה. התכוונתי לזר שושנים.‬
‫שושנים!‬
‫תפסיק עם זה! תפסיק!‬
‫פיטר…‬
‫פיטר, תפסיק. תפסיק ברגע זה!‬
‫המפקד…‬ ‫-חיילים לא עפים! אני אוסר זאת!‬
‫המפקד, אני…‬ ‫-לא!‬
‫עכשיו, תקשיב.‬
‫היה לך מזל עם דה שמט,‬
‫אבל העניין הזה, לעוף…‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫ניצחתי את דה שמט, ואני מאמין שאצליח לעוף!‬
‫ואני מאמין שתתרסק. שתמות.‬
‫שתמות כמו אחותך!‬
‫תסתכל טוב!‬
‫פיטר, מה קרה?‬
‫אני אמור לעוף מחר,‬
‫אבל אין לי מושג איך.‬
‫וילנה אומר שאמות. כאילו שאני לא יודע!‬
‫כאילו שאני לא יודע כבר.‬
‫אני חייב לעוף מחר. אני חייב.‬
‫היכנס. אתה צריך לאכול.‬
‫ונדבר.‬
‫תאכל.‬
‫איך קוראים לזה?‬
‫תבשיל, יקירי.‬
‫טוב, פיטר, עכשיו לעניין התעופה הזה.‬
‫הישארי קרובה, בבקשה.‬
‫שלום, חומד.‬
‫ברגע שתראי את הפילה,‬
‫נחזור לבית היתומים הבטוח.‬
‫לעזור לך עם המזוודה, אחות?‬
‫בזריזות, יקירה. בזריזות.‬
‫עכשיו את מבינה‬ ‫למה אנחנו לא באות העירה, אדל.‬
‫סכנה אורבת בכל פינה.‬
‫פיטר…‬
‫פיטר, איפה אתה?‬
‫הלו?‬
‫לו רק השארתי את הילד. הילד.‬
‫אנחנו נסוגים לחיל המצב.‬
‫לסגת לחיל המצב!‬
‫קדימה!‬
‫רוצו!‬
‫לסגת!‬
‫לאחור!‬
‫הלו?‬
‫תקשיבו. אתם חייבים להסתלק.‬
‫אנחנו נסוגים לחיל המצב.‬
‫אימא שלהם, היא…?‬
‫קח את הילדים. ניפגש שם.‬
‫אני חייל. אני לא יודע איך לטפל בתינוקות.‬
‫כמובן. אז רק את הילד.‬
‫בבקשה. אני לא יכולה לבדי.‬
‫בסדר. אבל חייבים לצאת מיד.‬
‫אקח דברים בשביל התינוקת‬ ‫וניפגש בחיל המצב. לכו!‬
‫הייתי צריך לקחת את שניהם.‬
‫אני מצטער.‬
‫אבל אני אשמור עליך.‬
‫אני חייל.‬
‫פיטר.‬
‫הילד איתי…‬
‫חיל המצב!‬
‫מישהו ניצל?‬
‫אין עוד ניצולים!‬
‫לא בטוח כאן, אחות! האויב מגיע!‬
‫לו רק השארתי את הילד איתי.‬
‫יום חדש.‬
‫היי, כולם! שלום!‬
‫משימה בלתי אפשרית חדשה.‬
‫ואותו מלך בלתי אפשרי.‬
‫יום נפלא לצפות בילד עף, נכון?‬ ‫אף לא ענן אחד…‬
‫תתעלמי מזה.‬
‫האמת שחבל,‬
‫כי כשאני שזוף,‬
‫אי אפשר לעמוד בפניי.‬
‫אני עדיין המלך, נכון?‬ ‫לא פספסתי הפיכה או משהו.‬
‫היא צוחקת לפעמים?‬
‫אף פעם?‬
‫כאילו, לעולם לא?‬
‫לא מאז שאחיה נהרג במלחמה.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫כן!‬
‫אמרו שהפילה תהיה כאן. את רואה אותה, אחות?‬
‫הישארי קרובה, יקירה.‬
‫לא, תישארי איתי!‬
‫מה שלום כולם?‬
‫כן, זה אני!‬
‫בסדר. בואו נראה משהו בלתי אפשרי.‬ ‫איפה הילד?‬
‫שם למעלה!‬
‫זה לא נראה חכם.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫מה קרה?‬ ‫-הילד, הוא החליק.‬
‫לא!‬
‫תחזיק חזק!‬
‫ועכשיו, אני אעוף!‬
‫הוא יקפוץ!‬
‫זה היה רעיון נהדר!‬
‫אני אמצא אותה.‬
‫עכשיו!‬
‫ואו.‬
‫ידעתי!‬
‫ידעתי שהילד יכול לעוף!‬
‫כן!‬
‫זה אפשרי!‬
‫אתה עף, פיטר!‬
‫אתה עף!‬
‫מה אפשרי? זה אפשרי!‬
‫זה אפשרי! פיטר!‬
‫הוא עף!‬
‫פיטר!‬
‫סליחה! אני מצטער!‬
‫מדהים, פיטר!‬
‫היי, פיטר! כל הכבוד!‬
‫פיטר!‬
‫כן!‬
‫טוב, עפתי! מה הדבר הבא?‬
‫טוב, השלמת את המשימה השנייה,‬
‫אז אתה קרוב לבעלות על פילה!‬
‫זה לא משהו כשאומרים את זה בקול.‬ ‫תצטרך לנקות הרבה.‬
‫המון. בכל אופן, יופי.‬
‫טוב, במשימה הבלתי אפשרית השלישית…‬
‫אני לא יודע.‬
‫לא, אני מלך של החלטות רגעיות, מבינה?‬
‫אני ממציא דברים תוך כדי, מבינה?‬
‫מאלתר תוך כדי טיסה.‬
‫זאת בדיחה. אלוהים, זה פלפול, אבל…‬
‫לא. מצטער. תירגע, בן.‬
‫ככה אני לפני שאני אומר משהו מדהים.‬
‫טוב, ילד, מוכן?‬
‫המשימה השלישית היא…‬
‫להצחיק את הרוזנת.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫זו אותה תגובה.‬
‫מה בדיוק ב"בלתי אפשרי" מכשיל אתכם?‬
‫בל-תי-אפ… משהו.‬
‫אין לי מושג, אבל זה אומר‬
‫בלתי אפשרי!‬
‫חוץ מזה, הילד אלוף.‬
‫מי שחושב שהוא טוב יותר‬
‫יהיה הבא שיקפוץ כשהוא לובש אוהל.‬
‫תזכרו את זה.‬
‫אתם צריכים להפסיק לדאוג לילד‬ ‫ולהחליט מי יביא לי גלידה.‬
‫עדיף בטעם פקאן.‬
‫מישהו? למה אנחנו עומדים כאן?‬
‫אדל!‬
‫אלוהים.‬
‫שלום.‬
‫זאת אני, מהחלום. את זוכרת?‬
‫אני כאן. את יכולה להגיד לי למה?‬
‫יכול להיות שזה באמת בלתי אפשרי.‬
‫זאת אומרת, היא אף פעם לא צוחקת.‬
‫לעולם לא.‬
‫אולי ירשו לי לקפוץ שוב מהקתדרלה.‬ ‫-אוכל לכתוב לך בדיחה.‬
‫סליחה?‬ ‫-אתה לא מצחיק במיוחד כנראה.‬
‫בטח, ואני בטוח שאת קורעת מצחוק.‬
‫סליחה, מיס.‬
‫לא מתאים לי לומר משהו מעליב כל כך.‬
‫ואני אף פעם לא הרבצתי למישהו.‬
‫סלח לי, בבקשה.‬
‫אבל אני…‬ ‫-הנה את!‬
‫חיפשתי בכל מקום.‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אחות.‬
‫טוב, אחרי שראית את הפילה…‬
‫שלום, גברתי.‬
‫היא סיפרה לך משהו?‬
‫לא.‬
‫טוב מאוד, יקירה!‬
‫עכשיו נלך הביתה.‬
‫אבל, אחות…‬
‫נישן טוב בלילה ואז נחזור לבית שלנו.‬
‫אני מתבלבל לפעמים, פיטר,‬
‫והדברים לא ברורים לי.‬
‫אני רוצה שתדע‬
‫שאני מתכוון ברצינות‬
‫למה שאני אומר עכשיו.‬
‫אתה צודק.‬
‫היא חיה.‬
‫הילדה הקטנה הייתה בחיים.‬
‫יכולתי להציל אותה.‬
‫השארתי אותה עם האחות.‬
‫היינו אמורים להיפגש בחיל המצב,‬
‫אבל היה פיצוץ.‬
‫לא חשבתי שאוכל לטפל בשניכם.‬
‫אני חייל, פיטר.‬
‫מה אני מבין בתינוקות?‬
‫אנחנו מקבלים החלטות כאלו‬
‫במלחמה, בחיים.‬
‫יש לנו רק רגע.‬
‫יכולתי להציל את שניכם.‬
‫לא עשיתי זאת.‬
‫ושיקרתי,‬
‫כי לא רציתי לגרום לך עוד כאב.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫המפקד…‬
‫ראית שהיא מתה?‬
‫אחותי?‬
‫לא.‬
‫אז הכול אפשרי.‬
‫טוב…‬
‫דיברת על פילים בלתי אפשריים…‬
‫וצדקת.‬
‫המפקד?‬
‫התייצבת מול יריב בלתי אפשרי,‬
‫ויצאת מנצח.‬
‫ואז, היום,‬
‫ראיתי אותך עף!‬
‫זה אתה, נערי.‬
‫אתה.‬
‫אתה מה שאפשרי.‬
‫עוד משימה אחת מחר.‬
‫בסדר, אז תספר לי בדיחה.‬
‫סוס נכנס לבר. אולי הוא לא יכול להיכנס לשם.‬
‫לא. זה לא מצחיק.‬
‫לא.‬
‫כן.‬
‫כן!‬
‫כן, זה מצחיק!‬
‫גברת לאוון,‬
‫שיקרתי לך.‬
‫סוף סוף, הודאה.‬
‫לא, לא התכוונתי לפגוע בך‬ ‫או לגרום לפילה להופיע,‬
‫אבל גם לא חשבתי על זר שושנים.‬
‫כשעמדתי על הבמה מול כולכם,‬
‫חוסר האמונה שלכם…‬
‫זה… זה שבר את לבי.‬
‫אפילו עכשיו את רואה קסם לנגד עינייך,‬
‫דברים שהופיעו יש מאין.‬
‫נכון שהקסם לא שלם, מרושל, מקרי, אבל…‬
‫קסם.‬
‫ואת אומרת, "תפסיק",‬ ‫כמו שאומרים על מטרד שולי כלשהו.‬
‫מה קרה כאן?‬
‫באותו ערב, ניסיתי להטיל כישוף עלייך‬ ‫ועל כל האחרים שם,‬
‫כישוף שיגרום לכם להאמין שוב,‬
‫לאהוב קסמים,‬
‫כי דברים יוצאי דופן יכולים להיות אפשריים.‬
‫אם מאמינים!‬
‫אבל טעיתי כשניסיתי כישוף חזק כל כך,‬
‫כי אני לא קוסם טוב במיוחד.‬
‫רציתי מסתורין והשתאות.‬
‫זה גרם לאסון.‬
‫אני יודע.‬
‫את בטח חוששת שהרוזנת לא תצחק,‬
‫אבל יש לי בדיחה מעולה.‬
‫ואני שולט במצב. עלייך לסמוך עליי.‬
‫את לא מתייחסת אליי ברצינות. אני אדם מסוכן.‬
‫ניצחתי ענק, קפצתי מבניין.‬
‫בסדר. יהיה מספיק זמן להשתובב אחר כך.‬
‫אנחנו צריכים רק להתרכז במשימה, אבל…‬
‫אני מחכה כבר להוציא אותך מכאן.‬
‫יהיה לנו ממש כיף והמון הרפתקאות…‬
‫כשנחפש את אחותי.‬
‫ואו!‬
‫זאת המשפחה שלך?‬
‫פיטר!‬
‫פיטר.‬
‫תתעורר. הגיע הזמן.‬
‫כולם כאן, פיטר. המשימה השלישית.‬
‫טוב, זה יהיה מעניין.‬
‫את בטח מתגעגעת נורא.‬ ‫חשבתי שתחזירי אותי למשפחה שלי.‬
‫אני צריך להחזיר אותך לשלך.‬
‫זה הזמן למשימה הבלתי אפשרית השלישית!‬
‫האם הילד יזכה סוף סוף בפילה?‬
‫כן, אני אצליח.‬
‫עכשיו, אם בשלב כלשהו אשמע את הרוזנת צוחקת,‬
‫אתה תקבל את הפילה.‬
‫המשך.‬
‫אז יש איכר ודייג.‬
‫הם בשדה יחד.‬ ‫-התחלה טובה. קלאסי.‬
‫והם שומעים קרקור מוזר.‬
‫הם מביטים לעבר האגם ורואים תרנגולת.‬
‫התרנגולת מחזיקה חתיכת חוט,‬
‫והיא מכניסה ומוציאה את החוט מפיה‬
‫של צפרדע ליד האגם.‬
‫מעלה מטה, כשהחוט בפה של הצפרדע.‬
‫אז הדייג אומר,‬ ‫"למה התרנגולת עושה את זה לדעתך?"‬
‫והאיכר פונה לדייג ואומר,‬
‫"טוב, זו תמיד אותה שאלה, נכון?‬
‫"למה התרנגולת ניקתה את הקרפד?"‬
‫שיחקת אותה! מצחיק, פיטר! מצחיק!‬
‫הבנתי.‬
‫למה התרנגולת…? כי זה נשמע כמו…‬
‫רק רגע.‬
‫זה לא צחוק אמיתי.‬
‫אם את לא מתייחסת לזה ברצינות, רוזנת,‬ ‫אז מה הטעם?‬
‫מצטער ילד, נכשלת.‬
‫אוי, פיטר.‬
‫לא.‬
‫מה? לא?‬
‫אתה חייב לתת לי אותה,‬
‫אבל לא למעני, למענה.‬
‫רציתי לזכות בפילה הזאת‬ ‫כדי למצוא את המשפחה שלי,‬
‫אבל גם לה יש משפחה, והיא נלקחה ממנה.‬
‫פיטר, מה לגבי אחותך?‬
‫אולי גם לפילה יש אחות.‬
‫למה שלי חשובה יותר?‬
‫אני יודע שהבדיחה לא הצליחה,‬
‫אבל, בבקשה, הפילה לא ביקשה לבוא לכאן.‬
‫חייבים לשלוח אותה הביתה.‬
‫לא.‬
‫בחיי, כמעט שכנעת אותי.‬
‫אבל לא.‬
‫נותר לך דבר אחד אחרון לעשות,‬ ‫ואני לא רואה שהיא צוחקת.‬
‫קחו את הפילה ונצא לדרך.‬
‫לא!‬
‫בסדר, אני יודעת. זה בלתי אפשרי.‬
‫אבל מה אם זה לא היה כך?‬
‫תחשבו לרגע.‬
‫תחשבו על כל הדברים הבלתי אפשריים שעשיתם,‬
‫וסביר להניח שעשיתם הרבה.‬
‫עשיתם אותם לבדכם?‬
‫ברור שלא. זה יהיה מגוחך.‬
‫פיטר נלחם, ועף, והתנגד למלך,‬
‫ואולי הוא מרגיש בודד.‬
‫אבל הוא לא.‬
‫אף אחד לא. תזכרו את זה.‬
‫אוי, לא.‬
‫בסדר, ילד, עשית את זה.‬
‫מה? באמת?‬
‫אבל זאת הייתה הפילה.‬
‫היא צוחקת, נכון? זה כל מה שרציתי באמת.‬
‫הדברים בלתי אפשריים רק עד שהם אפשריים.‬
‫הפילה שלך, פיטר.‬
‫מה?‬
‫ניצחון מהולל! הידד!‬
‫כן!‬
‫עשינו את זה!‬
‫איך נשלח אותה הביתה?‬
‫דוברה מעבר לים!‬ ‫-ספינת אוויר?‬
‫עם פילים גדולים יותר מעבר להרים!‬
‫זה נשמע פחות טוב משחשבתי.‬
‫הקוסם!‬
‫תתעורר.‬
‫הילד הזה אומר שהפילה חייבת לשוב הביתה.‬
‫אתה חייב להעלים אותה.‬
‫ראית מה קרה כשניסיתי את הכישוף.‬
‫למזלנו, זה לא היה גרוע יותר.‬
‫אדוני, לפילה מגיע להיות עם משפחתה.‬
‫כן, זה רעיון מקסים, אבל הבט סביב.‬
‫הקסם שלי תמיד נכשל.‬
‫נכשל?‬ ‫-אני לא יכול!‬
‫שטויות!‬
‫אתה זימנת פילה דרך הגג,‬
‫ואתה לא מבין שזה שינה כאן משהו?‬
‫בדיוק מה שייחלת שיקרה.‬
‫היי, איש קסמים!‬ ‫בוא נשלח את הגברת הגדולה הביתה!‬
‫אני מאמין שאתה יכול לבצע את הקסם הדרוש.‬
‫אני מאמין שרק אתה יכול לתקן את המצב.‬
‫אחות!‬
‫אחות, בבקשה.‬
‫בחלום, הייתי אמורה ללכת אחריה.‬
‫אני לא מאמינה בחלומות.‬
‫את כן.‬
‫כן, האמת שאני כן מאמינה בחלומות.‬
‫בסדר.‬
‫יש התפתחויות.‬
‫אני חייב להצטרף לקרב.‬
‫היי, זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫שמעתי שהיה אחרת כאן פעם.‬
‫היה אור, היו חיים, הייתה תקווה.‬
‫עיירה מושלמת כדי להעלים בה פיל.‬
‫זה הבית שלי,‬
‫אבל זה לא הבית שלה.‬
‫קשה לאבד חבר.‬
‫עלינו להיפרד עכשיו.‬
‫הקוסם הביא אותה לכאן,‬
‫ואני מאמין שהוא יכול לשלוח אותה הביתה!‬
‫אתם מאמינים?‬
‫כך נוכל לעשות את זה.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫אמונה היא דבר גדול ובלתי נראה.‬
‫היא עוטפת אותנו כמו שינה.‬
‫אנחנו נאבקים ונלחמים בה‬ ‫מסיבות שאינן ברורות לנו…‬
‫עד שכמו עם השינה,‬
‫אנחנו מאבדים את עצמנו.‬
‫אנחנו מפסיקים, ומתחדשים.‬
‫הפילה נעלמה!‬
‫אני לא מאמינה שראיתי קסם!‬
‫מה קורה?‬
‫תראו את העננים!‬
‫זה קסם.‬
‫הם מתפזרים!‬
‫מה זה?‬
‫זאת השמש, יקירתי.‬
‫זה טוב.‬
‫זה יפהפה!‬
‫אור שמש!‬
‫היית אמור ללכת בעקבותיה לייעוד שלך.‬
‫זה היה יותר חשוב.‬
‫בואי, אדל. הגיע הזמן ללכת הביתה.‬
‫המפקד, יצאת החוצה!‬
‫כן.‬
‫החייל?‬
‫נהרגת.‬
‫אתה נהרגת.‬
‫את…?‬
‫זאת אומרת…?‬
‫הילד!‬
‫פיטר…‬
‫זאת… זאת אחותי.‬
‫אתה…‬ ‫-טוב…‬
‫קודם כל… תני לי להגיד…‬ ‫-אתה חי! ואתה כאן!‬
‫ומשפחה!‬
‫פיטר!‬
‫זה טוב.‬
‫כן!‬
‫הוא מצא אותה!‬
‫למה עשית את זה?‬
‫אסור לך לקפוץ מבניינים!‬
‫הקסם הצליח!‬
‫אני מצטער שפגעתי בך, גברתי.‬
‫אני מבקש שתסלחי לי.‬
‫שושנים!‬
‫תודה, ידידי.‬
‫תראו את המקום עכשיו.‬
‫העיירה שבה לעצמה. אתם רואים?‬
‫הביקור שלך מתארך.‬
‫אני יודע, אבל בכל פעם‬ ‫שאני מנסה לעזוב, זה נראה…‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫באותו רגע, אלמוג הקסם התעורר‬
‫וגירש בצעקות את הצדפות…‬
‫"הסתלקו, רכיכות מרושעות!‬
‫"לכו מכאן!"‬
‫זה היה ממש מפחיד.‬
‫תודה.‬
‫משפחה שלמה נוצרה.‬
‫איפה מוצאים צמר אקזוטי?‬
‫יש לי את הסודות שלי. אני גברת עירונית.‬
‫אל תגידי שסרגת לעז עוד פיג'מה.‬ ‫היא אוכלת אותן.‬
‫אבל היא אוהבת לאכול אותן.‬
‫בואו, כל עוד זה חם.‬
‫ובכל הנוגע לפילה,‬
‫היא חיה שנים רבות,‬
‫מספיק כדי להעמיד למבחן‬ ‫אפילו זיכרון של פיל.‬
‫אבל כמובן שהיא לא שוכחת את פיטר.‬
‫כלומר, איך היא יכולה לשכוח?‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬