Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A BŰVÉSZ ELEFÁNTJA
Gyorsaság, elszántság
és egy méretes hal. Három dolog, amire egy hősnek szüksége van.
Hékás! Ennek így semmi értelme. Gyorsaság, elszántság és egy…
Jól előreszaladtam!
Ha szeretném elmesélni a történetet, a legelejéről kell kezdenem.
Szóval volt egyszer egy Baltese nevű város.
Ha láttátok volna!
De hisz már látjátok is! Jól van.
Ezen a helyen minden lehetségesnek tűnt. Sőt, varázslatosnak.
Mint ez a szökőkútbűvölő hölgy.
Ezt nézd!
Vagy ezek a lurkók, akik valami kifinomult, csodás dolgot művelnek.
Csibészséget.
Akárhogy is… Az idők szokás szerint változtak.
És hadd áruljam el: nem a jó irányba.
A Nagy Külhoni Háború után
a baltese-iek többé már nem hittek semmiben.
Semmi sem tűnt lehetségesnek, se varázslatosnak, és jöttek a felhők.
Furcsa, sosem oszló, mozdulatlan felhők. Hóesés nélkül.
A város élete megrekedt, de a dolgok megváltozni készültek.
Különben minek mesélnék? Elég uncsi történet lenne.
Peter egy árva fiú, akit egy idős katona nevel.
Az öreg ismeri a harcot, a nehézségeket, a veszélyt,
hát ezekre készíti fel a fiút is, ám ő tudja, az élet nem csupán erről szól.
Peter! Más gyerekeknek van családjuk, de te árvaként kiváltságos vagy.
A katonalétnek szentelheted az életed.
Ide figyelj!
Itt a mai költőpénz.
Vegyél halat meg kenyeret, mielőtt menetelni kezdesz!
A száraz kenyér jobb, mert erősíti a fogakat.
Az apró hal pedig hozzászoktat az éhséghez.
- Mert mik vagyunk? - Katonák, uram!
- És ez mi? - A világ.
És a világ mit tartogat nekünk?
Nehézséget.
- Jó reggelt, Mrs. Taylor! - Szia, Peter!
Megy ma az operába, hölgyem?
Hogyne! Az az egyetlen jó dolog a városban.
Jó reggelt!
Peter! Félretettem egy gyönyörű példányt. Erre nem tudsz nemet mondani.
Ugyan! Ismeri Vilnát.
Igen, ismerem.
Száraz kenyér és apró hal.
- Vigyázat! - Ne!
Hé, Peter! Ez itt a legszánalmasabb.
Ne!
Vigyázz, te!
Micsoda?
„Itt az emberi szív és elme legmélyrehatóbb, legbonyolultabb
kérdéseire is választ kapsz.
Az ára egyetlen érme.”
Egyetlen érme.
Tudnom kell.
Hű!
Vilna Lutz dühös lesz, ha nem viszel vacsorát.
Hogy került ide? Honnan tud erről?
De tedd fel a kérdést:
egy nap élelem nélkül, vagy az egész életed válasz nélkül?
A húgod él.
Tessék?
- Honnan… - Egy érme, egy kérdés. Jól gondold meg!
A családomat háromévesen a háborúban veszítettem el. Egy…
Egy csatában.
Vilna Lutz megmentett, és katonát nevel belőled.
- Mi? - Tudom.
Apám halálakor anyám…
Gyermeket várt. Ezt is tudom.
Lutz őrmester elmondta, hogy a szülésbe mindketten belehaltak.
- De te emlékszel rá? - A karomba vettem. Így volt. Tudom.
A húgodat?
Igen, őt.
Olyan kicsike volt, és…
Életben volt. Igen.
- Miért mondta Vilna… - Ne!
Csak egy kérdést tehetsz fel, úgyhogy fontold meg!
- Látom-e valaha… - Állj! Gondolkozz egy kicsit!
Gondolj a megfelelő kérdésre, Peter!
- Hogy találok rá a húgomra? - Ez az! Jó. Nagyon jó!
A válasz pedig:
kövesd az elefántot!
- Szórakozik velem? - Ez a válasz.
Kövessem az elefántot? Odaadtam az érménket.
Döntöttél. Feltettél egy kérdést.
Maga meg átvert.
- Kövesd az elefántot, és meglesz. - De itt nincsenek elefántok!
Ez így van.
Egy jövendőmondó miatt nincs vacsoránk?
Igen, uram, de annyi mindent tudott rólam! Rólunk.
Rólam is? Én is alig tudok magamról valamit.
Azt mondta, a húgom él, és hogy kövessek egy elefántot.
- Egy elefántot? A húgod? - Uram! Ön évek óta azt mondja…
Ne! Már megint!
Szegény édesanyád és a kishúgod…
Meghaltak.
De téged megmentettelek. Csak ennyit tehettem!
De én…
A felső polcon. A szekrényben.
MESEKÖNYV
Egy mesekönyv? Ki az a Romain De Smedt?
Add ide! Megőrülök Romain De Smedttől!
A katonatársam volt. Jó srác.
De éjjel ezt olvasgatta. Az otthonára emlékeztette,
az édesanyjára, a jóra. Meg kellett gyógyítanom.
Elloptam hát a könyvet.
Hogy mi?
És ez bevált.
A könyv nélkül a sereg legfélelmetesebb katonája lett.
Miért mesélte el?
Ahol kényelem, ott naivitás.
Akiben pedig ott a naivitás, abból nem lehet katona.
Peter! Neked ma
elmondtak egy mesét,
ami valótlan, akárcsak ezek a történetek.
Errefelé nincsenek elefántok.
Ha lennének,
rögtön kiszúrnám őket!
Hallottad ezt?
Valami forrong.
- A távcsövet! - Csak a macskák voltak.
A távcsövet, Peter!
Add már ide, Peter!
Bámulatos!
Ravasz!
Ravasz stratégia.
Bár rájönnék a koncepcióra!
Peter! Menetelés!
Rajta! Menetelj!
Apró hal és száraz kenyér Az élet nem csak jókat mesél
Apró hal és száraz kenyér
- Az élet nem csak… - Szőrös lábak.
Borotvaéles karmok.
…jókat mesél
Apró hal és száraz kenyér Az élet nem csak jókat mesél
Apró hal és száraz kenyér
Mi tettél bele?
Kurkumát.
Ez komoly? Ilyenkor?
Elintézem.
Elnézést! Peter!
Vacsoraidőben nem szoktál menetelni felettünk.
Igen, uram, de ma muszáj. Egy jóslatra költöttem a vacsorapénzt.
Miféle jóslatra?
Egy elefántot kéne követnem, ami nem létezik.
Aha.
Na és ha létezne?
Leo Matienne!
A feleségem unja a hipotéziseimet.
Akkor elvezetne a húgomhoz.
Peter! Menetelj, de máris!
Egy gyereknek nem kéne folyton menetelnie.
Ez nem a mi dolgunk, Leo.
Ezzel egy időben a város másik felén
fellépett…
Nem, nem ő.
Az első fellépő egy bűvész volt.
Köszönöm szépen!
Nem túl jó.
Misztérium és ámulat!
- Káró ász! - Nem az.
Delíriumkarikák!
Ne!
Van még egy utolsó trükköm.
Fantasztikus hír!
Kell egy önként jelentkező.
Hölgyem! Lenne olyan kedves?
Kérem.
Foglaljon helyet!
Csak essünk túl rajta! Jó?
HÍRES BŰVÉSZ
A bűvész nem igazán érti a dolgát,
de még ha értené is, a közönséget az sem érdekelné.
És ez késztette rá. Emiatt próbált ki egy komoly varázslatot,
hogy újraélessze Baltese városát.
Egy gyökeres változást hozó észrevétlen pillanat alatt.
Most!
Én mondtam. Nem igazán érti a dolgát.
Megmagyarázom!
Van neved?
Mi? Mi a…
Üdv! Hová lett a jósnő sátra? Tegnap még itt állt.
Itt ugyan nem.
Régen. De talán csak szennyes volt.
- Vagy kalap. Imádom! - Remek!
Látták a sátrat? A jövendőmondóét.
- Nem? - …egy elefántot.
Egy elefántot? Mi? Várjon!
Elefántot mondott? Hol?
Bebörtönözték. A bűvészt is.
Ahogy a jósnő mondta.
Ki? Mit mondott?
Létezik az elefánt, vagyis… A húgom életben van!
Életben van! Él, Mrs. Taylor!
Ó! Hát ez csodás!
Az elefánt létezik!
ELEFÁNT!!
Egy elefánt?
Az elefánt létezik!
- Egy… - Egy elefánt!
- Igen. Egy elefánt!
Tudtam, hogy így lesz.
- Számítottam rá. - Tényleg?
Nem. De erős, irracionális remény élt bennem.
Néha az is elég.
Fogva tartják valahol, de be kell jutnom hozzá, uram.
Lekenyerezek valakit, besurranok vagy beverekszem magam oda.
Jó.
De megengeded, hogy segítsek?
- Hogy? - Beszélek a grófnővel, a tanácsadóival,
és aztán… A többit majd együtt kitaláljuk.
Tényleg?
Tényleg.
Lutz őrmester!
Uram!
Lutz őrmester!
Uram!
Elefántok, tündérmesék, hamis remények!
Nem.
Tessék?
Nem, uram. Felbukkant itt egy elefánt.
- Egy elefánt! - Semmi dolgod vele.
Dehát akkor biztosan igaz! A húgom él!
Még emlékszem is rá.
Az lehetetlen! Halva született.
Nem! Emlékszem rá.
Uram!
Hazudott nekem?
Mit mondtál?
Azt, hogy a húgom él, és én megtalálom.
Ez az!
Jól van.
És… Tárulj!
Ez meg mi a…
Akkor: szabadság!
Ezzel nem sokra megyek.
- Maga! Miért tette ezt velem? - Ő…
- Nem én voltam. - De igen!
- Kihívott. - Baleset volt.
Badarság! Eltörte a lábam egy elefánttal.
Nem! Én azt akartam, hogy…
Liliomot. Igen. Egy csokor liliomot…
Mi folyik itt?
Nem tudom. Felháborító! Tüntesse el!
Hátrébb, kuruzsló!
Én csak mulattatok!
Hát engem nem.
- Csak trükkök. - Erőszak!
Hogy varázsolnék egy elefántot? Még egy cellából sem tudok kijutni.
Nézze! Szabadság!
Holdbab! Nem is vagyok oda érte.
Rács mögött van. Ott is a helye.
Elintézem, hogy itt is maradjon.
Mellet ki, vállat hátra! Belégzés!
Légy közvetlen, de udvarias! Határozott, de tisztelettudó!
Verejték, hányinger.
A grófnő igazságos és bölcs, de ki tudja, mikor nevetett utoljára?
- Tud énekelni! - Énekelni?
Matienne kapitány?
Köszönöm, grófnő.
Az elefántról érdeklődnék.
Ki küldte?
- Idegen erők környékezték meg? - Nem. Palotaőr-kapitányként tudnom kell.
Az elefánt veszélyes. Ki tudja, honnan jött?
Az elefánt bűnöző. Úgy is bánunk vele.
Bűnöző? Nem az.
- Az első támadás ellenünk. - Mi?
Más szörnyeket is küldhetnek ránk. Tevéket! Kazuárokat! Krokodilokat!
A bűvész a parancsunkra sem képes őt eltüntetni.
- Ezért el kívánjuk pusztítani! - Erről még nem döntöttem.
Ha egy fiú kővel bedob egy ablakot, a kő a hibás?
Elefántokról beszélünk.
- Gyilkosságról! - Mert az elefánt bűnös!
Nem bűnös. Ő csupán egy elefánt.
Holnapig átgondolom.
De elmondom, Matienne kapitány,
hogy nagyon komolyan veszem városunk biztonságát.
Lehet, hogy meg kell szabadulnunk tőle.
- Helyes! - Úgy van!
- Nincs más jó megoldás. - Így igaz.
Leo Matienne azonban szeretné megmenteni az elefántot.
A király.
TÁVIRAT
Két dologban biztos.
Egy: a király még sosem járt Baltese-ben.
…a palota falán túl, biztonságban érek földet a várárokban.
Ez lehetetlen! Imádom!
Kettő: a király imád szórakozni.
Kizárólag szórakozni.
Mást ki nem állhat.
Imádlak, uram!
Ki kér nugátot? Szereted?
Orvos is kell. Aztán újra! Fantasztikus!
„Egy elefánt zuhant a plafonon át egy idős hölgyre.”
Tényleg? Induljunk!
A király!
Őfelsége látni akarja az elefántot!
- A király? - Idejön?
Az elefánt miatt?
Rendkívüli!
Készüljünk fel!
És így tovább!
- Peter! Hát te? - Mr. Matienne!
Épp érted indultam, hogy megnézhesd az elefántot.
Azt hiszem… Én csak… Ez… Ez számomra szokatlan.
A segítség.
Na, gyere!
Hű! Maga itt dolgozik?
Ez az elefánté?
Kapitány! Kezdhetjük?
Igen!
Úgy van! Én vagyok az, a király!
Nocsak! Mindenki itt van!
Rágcsálnivaló!
Kitűnő, nemdebár?
Igen, tudom. Bárcsak ott lettem volna!
Nézze! Ő az!
Figyelmet!
És íme az elefánt!
Hát itt vagy!
Hű!
A nemjóját!
Nézzék, milyen hatalmas!
Hű! Nézzenek oda!
Be kell vallanom, bámulatos teremtés.
Csakugyan az.
- Ingerültnek tűnik. - Valami nem stimmel.
A szeme.
Bírják a láncok?
Védjétek őket!
Lelőni!
Ne!
Puskát le! Peter!
- Peter! - Jól vagyok.
Semmi baj.
Gyere!
Semmi baj.
Szia!
Fiatalember!
A nevem Peter, asszonyom.
Peter! Hálás vagyok.
- Szeretném, ha te gondoznád az elefántom. - A palotában marad?
Köszönöm, nem, asszonyom.
Merész kölyök. Imádom!
Ő vezet el engem az elveszett húgomhoz. Ez a sorsom.
„A sorsa.”
Arra kérem, hogy adja őt nekem.
Az elefánt nagyon veszélyes, Peter. Lehetetlen.
Én szeretem a lehetetlen dolgokat.
Mi lenne, ha Peter végrehajtana három lehetetlen dolgot
egyért cserébe?
Három napra jöttem.
Mindennap kérek valami lehetetlent,
és ha mindet megteszi, bizonyítva vitézségét, erejét,
megkapja az elefántot.
Ha nem, elviszem magammal.
Hát, nem hiszem, hogy…
Megegyeztünk, csodálatos grófnő!
Egyre jobban tetszik ez a hely, bárhol is vagyunk.
Az első lehetetlen feladat…
egy küzdelem!
- Egy küzdelem? - Persze!
Azt ki ne szeretné? Abból is a lehetetlen a legjobb, nem?
- Logikus, uram. - Benne van! Mondtam.
Ugye? Van sejtése az elefántról, a sorsról és…
Imádom! Holnap délben a fiú megküzd a legkeményebb katonámmal.
Jaj, ne!
Pisztoly vagy kard?
Kard! Bírom a fiút! Add neki a kardom, Henri!
A tiéd.
Hacsak nem ölnek meg. Akkor visszaveszem.
- Peter! Kaptál kardos kiképzést? - Nem, uram. Seprűnyéllel gyakoroltam.
Gyere a boltba! Megpróbállak kiképezni.
Holnap. Délben.
Coup d'arrêt!
Derobement!
Igen!
En garde!
Támadás!
Ellentámadás!
Igen!
- Fejlődök. - Bizony!
Őrület! Hogy győzhetne a fiú?
- Mi van, ha mégis? - Mi van, ha?
Ez lesz a végzetünk, Leo Matienne.
Elnézést, asszonyom! De mitől lenne veszélyes ez a kifejezés?
Leo Matienne teszi azzá.
Mi lenne, ha törpekecskékbe fektetnénk a pénzünket?
Tökéletes lenne, ha megtanulná, hogy ne rágja a padlót és a falat.
Mi lenne, ha keleti ritkaságokat vennénk?
- Bejött volna. - Ha nem eszik meg a kecskék.
- A selyem megmaradt. - Ja, igen! A selyem.
Mint ez itt. Majdnem megölte magát vele.
Ejtőernyőnek hívják. Bizonyítottan működik.
- Működött valaha? - Nem. Az eredmények tényleg lesújtóak.
De lehettem volna első.
Gyakorlok a próbababákon.
Jó srác.
- Fáradhatatlan és kedves. - Leo!
De nincsenek szerettei.
Ne is mondd!
Mi meg itt lakunk lent. Egyedül.
Nem. Megpróbáltuk, de nem sikerült. Isten nem ad gyermekáldást, Leo Matienne.
Honnan tudnánk, mik Isten szándékai?
Ne! Túl sokszor tört össze a szívem. Nem bírja a bugyuta kérdéseidet.
De hogyan? Mitől változik meg a világ, ha nem kételkedünk?
Nem változtatható meg.
A világ az, ami. Ami mindig is volt.
Nem.
Ezt nem tudom elhinni.
Itt van nálunk Peter, és arra kér, hogy változtassuk meg.
Támadás!
Coup d'arrêt!
ÁRVAHÁZ LÁNYOKNAK
Adele, kedvesem!
- Jól vagy? - Egy elefántról álmodtam.
Ó, milyen édes!
Az elefántos álmok meghatóak és sokatmondóak.
Bár be kell vallanom, én még sosem álmodtam elefántról.
Mintha magával akart volna vinni.
Dehát te ide tartozol, gyermekem. Te itt vagy biztonságban.
Dehát mitől, nővér?
A világtól.
Én elmentem világot látni, Adele. Kegyetlen volt.
Ezért hoztalak ide az árvaházba.
Távol mindentől.
Anyukád után neveztelek el Adele-nek, aki már a mennyben van a bátyáddal.
Az elefántoknak van nevük?
Persze. Minden élőlénynek, drágám.
Mindenkinek a világon.
Az elefánt is álmodik.
A saját családjáról.
És hallja, ahogy szólítják.
Valahol ismerik és szeretik.
Neki biztos nem itt a helye.
Olyan felfoghatatlan az egész!
Helló!
Jól van. Semmi baj.
Semmi baj.
Már találkoztunk. Adtam neked vizet.
Én voltam.
Neked meglepő lehet, de te segítesz majd megtalálni a húgomat.
Nem tudom, hol van.
Meg kell vívnom érted a király legkeményebb katonájával.
De én inkább
arra kérlek, mutass rá a térképen,
hogy hol van a húgom!
Itt, a térképen.
Mutasd meg a térképen, hol van!
Rendben?
Jól van.
Csak rá kell mutatnod, hogy hol…
Hogy hol van a húgom.
Te egy beszélő varázselefánt vagy?
Elárulod, hogy hol a húgom?
Tudsz beszélni? Akkor beszélj! Áruld el!
Áruld el!
Képes vagy rá?
Hé!
Nos…
Akkor holnap harcolnom kell.
Jobb, ha még készülök rá.
Köszönöm.
Ez meg mi?
Egy fiú megküzd az elefántért.
Itt az idő.
Életben van.
Peter!
Peter! Posta breve, aztán moulinet! Fordulásból!
Íme az ellenfeled!
Jaj, ne!
Zseniális!
Ő itt De Smedt őrmester!
De Smedt?
Hajsza!
Így még jobb!
Mit tegyek? Gondolkozz!
De Smedt! Megvan a fiú?
De Smedt?
Romain De Smedt. A katonatársam volt.
A könyv!
Jaj, ne!
- A legnagyobb halat kérem, uram! - Peter?
- Mi járatban? - Ezzel fizetek.
- Tőkehal! Pompás és sokrétű! - Halkabban!
Jaj, ne!
Köszönöm!
Megvagy!
Azt hiszem, leráztam.
Ezek szerint mégsem.
Tőkehal.
Pompás és sokrétű.
A kiskésit!
A helyzet fokozódik.
Ez egy hierarchikus rendszer. A soraikba kell férkőznöm valahogy.
Ott van!
De Smedt őrmester!
Itt vagyok, De Smedt őrmester!
De Smedt őrmester!
De Smedt.
Őrmester! Itt vagyok!
Mi folyik itt?
Peter! Te katona vagy.
Emlékezz a kiképzésedre!
A könyv! Nézze! A könyv!
A könyvem!
A sárkányt egyetlen varázslatos suhintással
megszabadította a gonosz bűbájtól,
és boldogan éltek, míg meg nem haltak.
Nos, ma estére ennyit, édesem.
Anya, kérlek! Csak még egyet!
Jól van, édesem. Egy rövidet.
Mi az ördög folyik ott?
Elkövettem pár dolgot.
Mármint csatában.
Szerinted megváltozhat az ember?
Most győztem le párharcban, őrmester. Szerintem bármi lehetséges.
Igen, Peter!
Hurrá!
Juhé! Peter!
Ez az!
Elképesztő, hogy bevált!
Szerintem is.
Egy lehetetlen feladat teljesítve.
De oda a családi kardom, és tönkretettél egy gyilkológépet.
„- Szia! - mondta Malac úr. - Szia! - mondta Kakas úr.”
Meglepően szokatlan és veszélyes fiatalember vagy.
És ez tetszik.
Köszönöm, uram!
Holnap a második lehetetlen feladatod az lesz, hogy…
Repülni fogsz!
- Tessék? Repülni? De… - Repülni?
- Hogyan? - Hahó! Lehetetlen, nem?
Legyőzte Góliátot. Legyen könnyű dolga?
- És van, aki már majdnem repült. - Mi? Én…
Ugye? Majdnem.
Jól van. Remek!
Holnap délben a téren megnézzük, ahogy repül.
Vagy lezuhan. Vagy mindkettő. Vicces lenne.
Először mintha felszállna, aztán meg paff!
Nem. Nyilván nem. Dehogy!
Nos, addig is…
Hozok neked vizet, aztán kitalálom, hogyan tudnék repülni.
Utána kijuttatlak innen, és együtt megtaláljuk a húgomat.
Az elefánt nem érti a beszédet,
de az arcodra nézve tudja, hogy barát vagy-e.
Nincs túl jól,
de végre feléledt benne némi remény.
A remény pedig könnyen átragad másokra is.
- Mint a villám! - A saját szememmel láttam.
Rám testálta ezt a kardot egy tőkehalért.
Várom a következő próbát.
Már hajnalban ott leszek.
Egy könyvvel. Mint egy bosszúálló könyvtáros.
- Elképesztő! Mi jöhet még? - Bármi.
Egy elefánt!
Nővér! Láttam egy elefántot!
A virágok közt?
A városban!
Varázslatos módon felbukkant egy elefánt.
Oda kell mennünk!
Nem. Nem megyünk be a városba.
Nem biztonságos. Ott baj érhet.
De az álmom! Ez egy jel.
Én nem hiszek a jelekben.
De igen, hisz.
Igen. Igazából hiszek a jelekben.
Jó, kedves.
Talán nem érti.
Összezúzta a lábaimat.
Egy elefánt.
Igen, a hölgy mindennap eljön.
Minden egyes nap.
Minden áldott nap.
Hát visszajöttél?
Áruló!
- Összezúzta a lábaim! - Hozz segítséget!
- Egy elefánt! - Tudom! A lábait összezúzta egy elefánt.
De utoljára mondom,
csak egy liliomcsokrot szerettem volna.
Ismerje be, hogy a trükkjei okozták!
Baleset volt. Egy csokor liliomot szerettem volna.
Liliomot!
Hagyja ezt abba! Fejezze be!
Peter!
Peter! Elég! Hagyd ezt abba azonnal!
- Uram! - A katonák nem repülnek! Megtiltom!
- Uram! Én… - Nem!
Jól figyelj!
De Smedttel szerencséd volt, de ez… ez a repülés…
Egyszerűen lehetetlen!
Legyőztem De Smedtet. Ez is menni fog.
Palacsintává lapulsz. Meghalsz.
Halott leszel, mint a húgod.
Csak figyeljen!
Peter! Mi a baj?
Holnap repülnöm kell, de fogalmam sincs, hogyan.
Vilna azt mondja, belehalok. Mintha nem tudnám!
Mintha nem lennék tudatában!
Holnap valahogy repülnöm kell. Muszáj.
Gyere be! Enned kell.
És beszélünk.
Egyél!
Ezt hogy hívják?
Ragunak, édes.
Jól van, Peter. Nézzük azt a repülést!
Maradj mellettem, kedvesem!
Szia, édes!
Megnézed az elefántot, és megyünk vissza a biztonságos árvaházba.
Vigyem a táskáját?
Igyekezzünk, drágám! Gyere!
Nos, ezért nem járunk a városba, Adele.
Minden sarkon veszély vár.
Peter!
Peter! Hol vagy?
Van itt valaki?
Ha elhoztam volna a fiút… A fiút.
Vissza a helyőrséghez!
Ott átrendeződünk.
Gyerünk!
Futás!
Visszavonulás!
Vissza!
Van itt valaki?
Nézze! El kell mennie. Visszavonulunk a helyőrséghez.
Az anyjuk? Él még?
Vigye őket! Ott találkozunk.
Katona vagyok. Nem tudok újszülöttet gondozni.
Hogyne! Akkor csak a fiút!
Kérem! Egyedül nem megy.
Jó. De induljon azonnal!
Hozom a babaholmikat, és ott találkozunk. Induljon!
Őt is el kellett volna hoznom.
Sajnálom, fiam.
Rád vigyázni fogok. Katona vagyok.
Peter!
Bár velem maradt volna a fiú!
A helyőrség!
Maradt még bárki?
Nincs több túlélő.
Itt veszélyes, nővér! Jön az ellenség!
Bár velem maradt volna a fiú!
Egy új nap.
Üdv, emberek! Helló!
Egy újabb lehetetlen feladat. És ugyanaz az elképesztő király.
Remek nap ez a kölyök repülésére, ugye? Egy felhő sincs…
Felejtse el!
Hát ez nagy kár,
mert tudja, ha lebarnulok,
ellenállhatatlan leszek.
Még király vagyok? Nem volt puccs, vagy ilyesmi?
Szokott nevetni?
Soha?
Egyáltalán? Soha?
Mióta a fivére meghalt a háborúban.
Ó, egek!
Ez az!
Azt mondták, itt lesz az elefánt. Látja, nővér?
Maradj mellettem, édes!
Ne! Maradj mellettem!
Hogy vagytok?
Igen! Én vagyok az.
Na jó. Lássunk valami lehetetlent! Hol a kölyök?
Ott van fent!
Nem tűnik túl okos dolognak.
- Nem esik baja. - Aha, igen.
Ne!
- Mi az? - A fiú megcsúszott.
Ne!
Kapaszkodj!
És most repülni fogok!
Leugrik!
Ez remek ötlet volt!
Megtalálom a húgom.
Most, Peter!
Azta!
Tudtam! Tudtam, hogy tud repülni a kölyök!
Igen!
Lehetséges!
Peter! Te repülsz!
Repülsz!
Mi a lehetséges? Ez a lehetséges!
Lehetséges! Peter!
A fiú repül!
Peter!
Bocsánat! Elnézést!
Ez csodálatos, Peter!
Ez az, Peter! Remek volt!
Peter!
Ez az!
Igen!
Jól van, repültem. Mi lesz a következő?
A másodikat is teljesítetted.
Egy lépésre vagy attól, hogy elefántod legyen.
Kimondva nem hangzik túl jól. Nagy a kavalkád.
Hatalmas! Na mindegy! Oké.
Jól van. A harmadik lehetetlen feladat…
Még nem tudom.
Nem, én amolyan impulzuskirály vagyok.
Az ötletek csak úgy berepülnek a fejembe, tudja?
Szárnyal a képzeletem.
Ez egy vicc volt. Jaj! Csak egy poén, de…
Semmi. Bocs! Pihenj!
Ilyen, mikor valami elképesztőt fogok mondani.
Oké. Készen állsz?
A harmadik feladat…
Meg kell nevettetned a grófnőt.
Tessék?
Mi?
Mindig így reagálnak. A „lehetetlen” melyik részén akadtok fenn?
„Lehet”, aztán „et”. A vége „len”. Vagyis…
Na jó, gőzöm sincs, de a jelentése: lehetetlen.
A srác meg haláli.
Aki azt hiszi, jobb nála, ugorhat a katedrálisról egy sátorral.
Ne feledjétek! Ne féltsétek, inkább találjátok ki, ki hoz nekem fagyit!
Lehetőleg pekándiósat.
Valaki? Na? Mit ácsorogtok?
Adele!
Atyaég!
Helló!
Én vagyok az. Az álomból. Emlékszel?
Itt vagyok. Elmondanád, miért?
Ez talán tényleg lehetetlen.
Az a helyzet, hogy a grófnő sosem nevet.
Sohasem.
Talán hagynak újra leugrani.
- Írhatnék neked viccet. - Tessék?
Talán nem vagy elég vicces.
Aha. Te viszont biztos fergeteges vagy.
Elnézést, kisasszony!
Nem jellemző rám a sértegetés.
Én meg sosem ütöttem meg senkit! Bocsánat!
- De én… - Á! Hát itt vagy!
Már mindenhol kerestelek. Jól vagy?
Igen, nővér.
Na, most már láttad az elefántot, így…
Üdvözlöm, hölgyem!
Mondott neked valamit?
Nem.
Remek, édesem! Akkor hazamehetünk.
De nővér!
Alszunk egy jót, aztán irány vissza, ahová tartozunk!
Néha összezavarodom, Peter.
Keszekusza minden.
De tudnod kell,
hogy az teljesen tiszta,
amit most mondani készülök.
Igazad van.
Életben volt.
A kislány életben volt.
Megmenthettem volna.
A nővérnél hagytam.
A helyőrségnél kellett volna találkoznunk, de robbanás történt.
Nem hittem, hogy mindkettőtöket el tudnám látni.
Katona vagyok, Peter.
Mit tudhatnék én egy csecsemőről?
Döntéseket hozunk.
A háborúban és az életben is.
Egyetlen pillanat alatt.
Megmenthettem volna mindkettőtöket.
De nem tettem.
És hazudtam,
mert nem akartam neked még több fájdalmat okozni.
Nagyon sajnálom.
Uram!
Látta őt holtan?
A húgomat.
Nem.
Akkor bármi lehetséges.
Hát…
Elefántokról szóló képtelenségeket meséltél.
De igazad volt.
Uram?
Legyőzhetetlen ellenfelet kaptál,
te mégis győzedelmeskedtél.
Ma pedig
láttalak téged repülni!
Ez a te műved, fiam.
A tiéd.
Ez mind általad vált lehetségessé.
Vár még egy feladat.
Szóval mesélj nekem egy viccet!
Egy ló besétál a bárba. Be tud sétálni?
Á! Ez nem vicces.
Nem.
Á! Ez jó!
Ez az!
Igen! Ez vicces!
Madam LaVaughn! Hazudtam önnek.
Végre bevallja!
Nem, nem akartam önt bántani, sem elefántot elővarázsolni.
De liliomcsokrot sem.
A színpadról láttam a közönségen
a hitetlenséget.
És ettől összeszorult a szívem.
Most is tanúja a varázslatnak.
Elővarázsolt dolgoknak.
Igaz, nem zökkenőmentes, ügyetlen és véletlenszerű, de…
varázslat.
Amit maguk le akarnak állítani, mintha zavarná önöket.
Mi történt a várossal?
Akkor este próbáltam bűbájt bocsájtani önre és mindenkire,
hogy újra legyen hitük, hogy tetsszen a varázslat,
mert a rendkívüli dolgok lehetségesek. Akkor, ha hiszünk bennük.
De nem szabadott volna ilyen varázslattal próbálkoznom,
mert nem vagyok túl jó bűvész.
Misztérium és ámulat kellett.
De katasztrófát idéztem elő.
Tudom.
Félsz, hogy nevet-e majd a grófnő, de van egy szuper viccem.
Ura vagyok a helyzetnek. Hidd el!
Hé!
Mintha nem vennél komolyan. Veszélyes vagyok ám!
Legyőztem egy óriást és repültem.
Jól van. Később még rengeteget bolondozhatunk.
Most a feladatra kell koncentrálni, de…
Úgy várom, hogy kivigyelek innen!
Annyit mókázunk és kalandozunk majd együtt!
Megtaláljuk a húgom.
Azta!
Ők a családod?
Peter!
Hé! Ébresztő! Ideje indulni.
Mindenki itt van, Peter. A feladatod.
Nos, ez érdekes lesz!
Biztos hiányoznak. Azt hittem, te vezetsz el a családomhoz…
de én viszlek el a tiédhez.
Ideje végrehajtani a harmadik lehetetlen feladatot!
Vajon elnyeri végre a kölyök az elefántot?
Igen. Elnyerem.
Ha hallani vélem a grófnő nevetését, szabadon távozhatsz az elefánttal.
Kezdheted!
Nos, volt egyszer egy gazda és egy halász.
- Együtt, egy mezőn. - Ez jó! Klasszikus.
Fura kotkodálást hallanak.
A vízparton meglátnak öt tyúkot.
Az egyik szájában van egy póráz,
amin egy hatodik tyúkot vezet, mintha sétáltatná a tónál.
Fel-alá sétálgatnak a parton.
Ekkor a halász csodálkozva azt kérdi: „Hat tyúk?”
A gazda ránéz, és azt mondja:
„Már megint félrebeszélsz. Miféle hattyúk?
Ezek itt mind tyúkok.”
Szuper! Ez vicces volt, Peter! Jó!
Á! Leesett!
„Hat tyúk!” Úgy hangzik, mintha…
Várjunk csak!
Ez nem valódi nevetés.
Ha nem veszi komolyan, grófnő, akkor mi értelme?
Bocs, de elbuktál.
Ó, Peter!
Nem.
Mit mondtál? Nem?
El kell engednie vele,
de nem miattam, hanem érte.
Azért akartam őt, hogy rátaláljak a családomra,
de őt is elszakították a családjától.
- Peter! És a húgod? - Az elefántnak is lehet húga.
Miért fontosabb az enyém?
Tudom, hogy a vicc nem jött be,
de értse meg, az elefánt nem önszántából jött ide!
Haza kell őt küldenünk.
Nem, nem, és nem.
Már majdnem bedőltem,
de mégsem.
Egyetlen feladatod volt hátra, de nem hallom a grófnő nevetését.
Hozzátok az elefántot!
Ne!
Jól van, tudom. Ez lehetetlen.
Na és, ha nem lenne az?
Gondoljátok végig!
Ti is műveltetek már lehetetlent. Valószínűleg számtalanszor.
De sikerült egyet is egyedül?
Ugye nem. Fura is lenne.
Peter harcolt, repült, szembeszállt a királlyal. Egyedül érezheti magát,
de senki sincs egyedül. Ezt ne feledjétek!
Jaj, ne!
Oké, kölyök! Sikerült.
Tessék? Tényleg?
De az elefánt tette.
De nevet, ugye? Én csupán ennyit akartam.
A lehetetlen addig tart, amíg meg nem valósul.
Az elefánt a tiéd, Peter.
Mi?
Dicsőséges győzelem! Éljen!
Ez az!
Igen!
Sikerült!
Hogy juttatjuk haza?
Egy bárkán.
Léghajón?
Cipeltessük nagyobb elefántokkal! Jónak tűnt, míg ki nem mondtam.
A bűvész!
Ébresztő!
A fiú szerint az elefántnak haza kell jutnia. Varázsolja el!
Látta, milyenek a varázslataim. Jó, hogy nem lett nagyobb baj.
Az elefánt megérdemli, hogy hazajusson.
Igen, ez kedves tőled, de nézz csak körül! Minden varázslatom kudarc.
- Kudarc? - Nem megy.
Badarság!
A tetőn át idevarázsolt egy elefántot.
Hát nem látja, mit indított el ezzel?
Azt, amit szeretett volna.
Hé! Varázsló! Küldjük haza ezt a termetes hölgyet!
Szerintem a varázslata segíthet.
Csakis maga hozhat mindent helyre.
Nővér!
Nővér! Kérem szépen!
Álmomban követnem kellett őt.
Nem hiszek az álmokban.
De igen.
Igen, tényleg hiszek bennük.
Jól van. Legyen!
Új fejlemények vannak.
Szükség van rám a csatában.
Hé! Semmi baj.
Semmi baj.
Korábban minden másképp volt.
Volt fény, vidámság, és volt remény.
Tökéletes hely egy elefánt eltüntetésére.
Nekem ez az otthonom,
de neki nem.
Nehéz elengedni egy barátot.
El kell búcsúznunk.
A bűvész hozta őt ide,
és hiszem, hogy haza is tudja küldeni.
Maguk hisznek benne?
Akkor sikerülni fog.
Kérem! Uram!
A hit csodás és láthatatlan.
Olyan, akár az elalvás.
Ellenállunk,
valamiért küzdünk ellene,
aztán jön az álom, és mi átengedjük magunkat neki.
Megnyugszunk, és regenerálódunk.
Az elefánt eltűnt!
Nem hiszem el! Varázslat!
Mi történik?
Nézzék a felhőket!
Varázslat!
Kiderül az ég!
Ez micsoda?
A nap, drágám.
Ez jó.
Gyönyörű!
Süt a nap!
De a te sorsod követni őt.
Az ő sorsa fontosabb.
Gyere, Adele! Ideje hazamenni.
Uram! Kijött a házból!
Igen.
A katona?
Maga meghalt.
Maga halt meg.
Vagyis…
Akkor ő…
A fiú!
Peter!
Ő az én… Ő a húgom.
- Te… - Hát…
- Először is hadd… - Te élsz! És itt vagy!
Testvérem!
Peter!
Ez jó!
Hurrá!
Rátalált!
- Ezt miért kaptam? - Nincs több ugrálás!
A varázslat bevált!
Elnézést a sérülésért, asszonyom!
Bocsásson meg!
Ó! Liliomok!
Köszönöm, barátom.
Nézzétek csak a várost!
Helyreállt a rend. Látjátok?
Jó régóta itt van már.
Tudom, de ahányszor elutaznék…
Valahogy lehetetlennek tűnik.
És akkor a varázslatos korall felébredt,
és elkergette az osztrigákat.
„Tűnés innen, gonosz puhatestűek!
Tűnjetek innen!”
Ez jó ijesztő volt!
Köszönöm.
Egy új család jött létre.
- Egzotikus fonál? Honnan? - Titok. Nagyvárosi hölgy vagyok.
Újabb kecskepizsama? Ugye nem? Megeszi őket.
Imád pizsamát csócsálni.
Gyertek! Még meleg.
Ami pedig az elefántot illeti, ő olyan sokáig fog élni,
hogy az az elefántmemóriát is próbára teszi.
De Petert persze sosem felejti el.
Dehát hogyan is felejthetné?
A feliratot fordította: Török Lajos