Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЯК СЛОНИХА ВПАЛА З НЕБА
Швидкість, дух
і дуже велика рибина — три знаряддя героя!
Зачекайте. Це не має ніякого… Швидкість, дух і дуже велика…
Я забігаю наперед.
Якщо вже розповідаю,
слід вас увести в курс.
Отже, колись було собі місто, Балтіс.
Бачили б ви його.
А ви, мабуть, і бачите, тож добре.
Місце, де все здавалося можливим
чи навіть чарівним,
як та пані, яка оживляла фонтан.
Заціни!
Або ці діти, які роблять якісь вишукані, чарівні…
Некультурні!
Хай там як, часи змінилися, як зазвичай і буває.
І мушу сказати, не на краще.
Була Велика закордонна війна, а після неї люди в Балтісі припинили вірити.
Ніщо не здавалося можливим чи чарівним, а тоді й хмари насупилися.
Дивні хмари, які не розвіюються і не пускають снігу.
Місто застигло, але все от-от зміниться.
Інакше навіщо мені це розповідати? Було б нудно.
Пітер — сирота, якого ростить старий солдат.
Солдат знає про битви, труднощі й небезпеку,
тому тренує хлопця до такого життя.
Та хлопець знає, що це не все.
Пітере, в інших дітей є сім'ї, та у сироти, у тебе, рідкісний привілей.
Ти можеш присвятити себе солдатству.
Увага.
Монета на сьогодні.
Придбай нам риби та хліба
перед маршуванням.
Менш свіжий хліб кращий, це хліб для зміцнення зубів,
а риба дрібна, щоб звикнути до голоду.
-Бо ми хто? -Ми солдати, пане.
-А це що таке? -Світ.
А світ який?
Жорсткий.
-Вітаю, пані Тейлор. -Вітаю, Пітере.
Ви сьогодні в оперу, пані?
Авжеж. Це єдине, що подобається в цьому місті.
Доброго ранку.
Пітере, приберіг сьогодні чудову рибину, від якої не відмовишся.
-Та ну, ви знаєте Вілну. -Я знаю.
Несвіжий хліб і мала риба.
Обережно!
Ні!
Пітере. Ось найневтішніша риба для тебе.
Ні!
Обережно.
Що?
«Відповіді на найглибші та найскладніші питання,
які можуть поставити людське серце чи розум,
за одну монету».
Одна монета.
Мушу дізнатися.
Овва.
Опікун Вілна Лац розлютиться, якщо повернешся без вечері.
Звідки ви взялися?
Звідки знаєте?
Але ти маєш запитати себе: день без їжі чи решта життя в невідомості?
Вона жива.
Що?
-Звідки ви… -Одна монета — одне питання.
Обережно.
Сім'я загинула на війні, коли мені було три. Була битва…
Була битва.
Вілна Лац врятував тебе й виховує солдатом.
-Що? -Я знаю.
Коли помер тато, мама…
Вона чекала на дитину. І це знаю.
Сержант Лац сказав, що під час пологів померла й вона, й дитина, та…
Та пам'ятаєш?
Я тримав її. Я знаю, що тримав.
Твою сестру?
Мою сестру.
Вона була така маленька й…
Жива. Так.
-Чому Вілна сказав… -Ні.
У тебе лише одне питання, тому будь обережним.
-Колись побачу її… -Зупинись! Зупинись і подумай.
Подумай про правильне питання.
Як її знайти?
Так, добре. Дуже добре.
І відповідь:
іди за слонихою.
-Та ви глузуєте. -Це відповідь.
Іти за слонихою? Я віддав мою монету на день.
Ти зробив вибір. Поставив питання.
І ви мене обманули.
Іди за слонихою і знайдеш її.
Але тут немає слонів!
Як скажеш.
Ми сьогодні без вечері через ворожку?
Так, пане, та стільки знала про мене! Про вас! Я…
Звідки знала про мене? Навіть я не знаю.
Сказала, що моя сестра жива і що маю іти за слонихою.
-Слонихою? Твоя сестра? -Я знаю, пане. Роками казали, що сестра…
Не починай.
Твоя бідна матір, твоя сестра…
Вони загинули.
Я врятував тебе, і це все, що я міг зробити!
Але я…
Верхня полиця. Кухонна шафа.
Книга казок? Хто такий Роман де Шмідт?
Дай! Роман де Шмідт зводить з розуму.
Юний солдат, з яким я служив, хороший.
Та вночі він читав цю книгу, яка нагадувала йому про дім,
про маму, про затишок.
Я мусив його вилікувати.
Тому я вкрав книгу де Шмідта.
Що?
І це спрацювало.
Без книги перетворився на найстрашнішого солдата.
Навіщо кажете це?
Де затишок — там невинність.
Де невинність —
там ніколи не може бути солдата.
Пітере, сьогодні
тобі розповіли казку.
Таку ж брехливу, як і всі в цій книзі!
Слонів тут не існує.
Якби в нас водилися слони,
я б їх одразу помітив!
Чуєш?
Якийсь неспокій. Дай підзорну трубу.
-Це лише коти. -Трубу. Трубу, Пітере.
Трубу! Пітере!
Неймовірно.
Розумно.
Це розумна стратегія.
Знайти б закономірність.
Пітере, час маршувати. Іди. Маршуй.
Риба дрібна, хліб несвіжий
Життя тобі не казочка
Риба дрібна, хліб несвіжий Життя тобі не казочка
Риба дрібна, хліб несвіжий
-Життя тобі не казочка -Пухнасті лапки. Гострющі кігті.
…казочка
Риба дрібна, хліб несвіжий
Життя тобі не казочка
Риба дрібна, хліб несвіжий
Життя тобі не казочка
Що ти додав?
Куркуму.
Справді? Під час вечері?
Я подбаю.
Перепрошую? Пітере?
Зазвичай ми не маршуємо під час вечері.
Так, пане.
Додаткові, бо витратив гроші на ворожку.
І що вона сказала?
Іти за слонихою, якої не існує.
Так.
А якби існувала?
Лео Матіенне!
Моя дружина втомилася від моїх «а якби».
Слониха привела б мене до сестри.
Пітере! Маршуй, негайно!
Дитина не повинна так жити, маршуючи.
Це нас не обходить, Лео.
У той самий час на іншому кінці міста
проходило шоу з…
Ні, не з тим чоловіком!
Перший виступ — фокусник.
Щиро вам дякую.
Виступ не дуже.
Загадка та диво!
-Туз дзвінки! -Ні.
Обручі марення!
Ні!
У мене є останній фокус.
Чудові новини!
Мені потрібен доброволець.
Пані, будь ласка.
Будь ласка.
Сідайте, пані.
Можна швиденько?
Фокусник не сильний у чарах,
але навіть якби був, він розуміє, що натовпу байдуже.
І це його надихнуло.
Вирішує спробувати потужне закляття,
щоб відновити й оживити весь Балтіс.
Один елегантний, невидимий момент глибоких змін.
Зараз!
Як я і казала, він не сильний у чарах.
Я поясню!
У тебе є ім'я?
Що? Що за…
Знаєте, де намет ворожки, який був тут учора?
Не було намету.
Колись був. Може, просто прання.
-Чи капелюхи. Обожнюю їх. -Чудово.
Хтось знає, де намет? Ворожки!
-Бачили червоний намет? -…слониха.
Слониха? Що? Стривайте!
Ви сказали «слониха»? Де?
Її замкнули. І фокусника.
Усе так, як вона й сказала.
Хто? Що?
Слониха прийшла.
А це означає, що моя сестра жива!
Вона жива! Вона жива, пані Тейлор!
Ой, це ж чудово!
Слониха тут!
СЛОНИХА!
Слониха?
Слониха тут!
-Слониха… -Слониха!
-Так, слониха!
Я знав, що прийде!
-Знав, що прийде. -Справді?
Ні, та були сильні й безпідставні надії.
Іноді цього достатньо.
Її десь замкнули, але я маю її визволити, пане.
Обміняю, прокрадуся чи проб'юся.
Так.
Та дозволиш мені допомогти?
Але як?
Я поговорю з графинею, її радниками, і ми з тобою
щось вигадаємо.
Справді?
Справді.
Сержанте Лац?
Пане!
Сержанте Лац!
Пане!
Слонихи? Казки? Марні надії!
Ні.
Що?
Ні, пане. Сюди прибула слониха!
-Слониха! -Слониха не допоможе!
Але це має бути правда! Моя сестра жива!
І я її пам'ятаю.
Неможливо! Померла при пологах.
Ні! Я пам'ятаю.
Пане,
ви мені брехали?
Ти про що?
Вона жива, я знайду її.
Так.
Гаразд,
і відчинись!
Ой, що за…
Отже, свобода!
Це не допоможе.
-Ви, пане! Навіщо ви так? -Даруйте…
-Це не я! -Авжеж, ви!
-Вивели на сцену! -Це нещасний випадок.
Маячня! Навмисно розчавили мою ногу слоном!
Ні! Це мали… Мали бути
лілії. Так, букет лілій.
Що це таке?
Гадки не маю! Обурливо! Приберіть це.
Відійди, відьмаче!
Я лише артист!
Щось мені не весело.
-Це лише фокуси. -Напад.
Як я міг начарувати слониху навмисно, якщо я не можу втекти з камери?
Дивіться. Свободу!
Лімська квасоля, найменше улюблена.
За ґратами вам і місце.
І я подбаю, щоб ви не вибралися.
Груди вгору, плечі назад. Дихай.
Прямий, але ввічливий. Сильний, але поважний.
Спітнілий і з нудотою.
Графиня чесна й мудра,
і ніхто не пам'ятає, коли востаннє сміялася.
-Уміє співати! -Уміє співати?
Так, капітане Матіенн?
Дякую, графине. Хочу знати, де тримають слониху?
Хто вас прислав?
-Зверталася чужа держава? -Ні. Як капітан палацової варти маю знати.
Вона небезпечна. Не знаємо, звідки взялася.
Це злочинниця, учинили з нею відповідно.
Злочинниця? Ні.
-Це може бути лише початок. -Що?
Треба очікувати інших звірів!
Верблюдів! Казуарів! Крокодилів!
Ми наказали фокуснику випарувати її! Каже, що не може!
Тому ми плануємо знищити її!
Я ще не вирішила.
Якщо кинути камінь у вікно, звинувачуватимемо камінь?
Ми говоримо про слонів.
-Говорите про вбивство! -Слониха скоїла злочин!
Вона винна лише в тому, що є слонихою!
Я подумаю про це до завтра. Та скажу вам, капітане Матіенн,
я дуже серйозно ставлюся до безпеки міста.
Можливо, доведеться від неї позбутися.
-Слухайте її. -Згоден!
-Єдине розумне рішення. -Саме так.
Лео Матіенн бачить інший спосіб врятувати слониху.
Король!
ТЕЛЕГРАМА
Він знає два факти:
по-перше, король ніколи не був у Балтісі.
…над стіною палацу, безпечно приземлившись у рів.
Це неможливо! Я в захваті!
По-друге, король любить розважатися.
Лише розважатися
і нічого іншого.
Я люблю вас, пане!
Хто хоче нуги? Любите нугу?
І лікар. А потім знову. Це фантастично.
«Слониха впала крізь стелю і вцілила в стару жінку».
Жартуєте? Вирушаймо!
Король!
Його величність хоче побачити слониху!
-Король? -Прямує сюди?
Побачити слониху?
Нечувано!
-Треба підготуватися! -І так далі!
-Пітере, що ти робиш? -Пане Матіенн?
Збирався тебе покликати. Казав, що допоможу побачити слониху.
Мабуть, я просто…
Просто не звик.
До допомоги.
Ходімо.
Овва.
Овва! Ви тут працюєте?
-Це для слонихи? -Капітане Матіенн, усе готове?
Так!
Саме так! Я король!
Гей, усі тут!
І є закуски!
О, це найкраще, правда?
Я знаю! Шкода, я не бачив цього на власні очі.
Гей, це ж вона.
Увага.
А тепер слониха.
Ти тут!
Овва!
Оце так!
Яка ж вона величезна!
Овва. Тільки погляньте на це.
Мушу визнати, вона прекрасна істота.
Це точно.
Вона схвильована.
Щось не так.
Її око.
Ланцюги втримають?
Захистити їх!
Стріляйте!
Ні!
Опустіть рушниці! Пітере.
-Пітере! -Усе гаразд.
Усе гаразд.
Іди сюди.
Усе гаразд.
Гей.
Юначе.
Пітер, пані.
Пітере, я вдячна тобі.
Залишся доглядати слониху.
Слониха залишиться тут?
Ні, дякую, пані.
А він сміливий. Мені подобається!
Вона має відвести мене до загубленої сестри. Це моя доля.
«Доля».
Я мушу попросити віддати її.
Слониха дуже небезпечна, Пітере. Це неможливо.
А мені подобається неможливе.
А якщо Пітер тричі зробить щось неможливе,
а ми це одне?
Ми тут на три дні.
Щодня я обиратиму щось неможливе,
і якщо впорається, то доведе, що доблесний, сильний і так далі.
І отримає слониху.
Якщо ні — я заберу її.
Ну я невпевнена…
Згода! Ви неймовірна, графине.
Усе більше подобається тут, де б це ми не були.
Перше неможливе завдання…
це бійка!
-Бійка? -Звісно!
Хто не любить бійок? А неможливий бій — найкращий, так?
-Очевидно, пане. -Готовий! Я ж казав.
Так? У нього є ідея щодо слонихи й долі, і…
Я в захваті! Завтра опівдні битиметься з найсильнішим солдатом.
-О ні. -Пістолети чи шаблі?
Шаблі! Обожнюю його! Дай йому мою шаблю, Анрі.
Вона твоя.
Якщо тебе не вб'ють, бо тоді я заберу її.
Пітере, ти тренувався із шаблями?
Ні, пане. Трохи з мітлами.
Зустрінемося в магазині. Я повчу тебе.
Завтра опівдні.
Контрнапад!
Ухил!
Так!
До бою!
Випад!
Контрпарування!
Так!
-Щось виходить. -Авжеж.
Божевілля. Як може виграти?
А якщо зможе?
А якщо? Це «а якщо» в могилу нас зведе, Лео Матіенне.
Перепрошую. Та як маленька фраза може бути такою небезпечною?
У руках Лео Матіенна може.
А якщо витратимо всі гроші на вирощування кіз?
Ідеальна тваринка.
Ще б уміли не їсти підлоги та стіни.
А якщо імпортуємо товари з Далекого Сходу?
-Спрацювало б. -Якби вантаж не з'їли кози.
Не з'їли шовку.
Ага! Точно, шовк.
Бачиш його? Він хотів убитися ним.
Це парашут, і є докази, що може працювати.
-Колись працював? -Ні.
Результати були досить похмурі. Та якби я був першим?
Я потренуюся на манекенах.
Хороший хлопчик.
Невтомний і добрий.
-Лео… -Але ніхто не любить його.
Не кажи цього.
А ми вдвох унизу, зовсім самі.
Ні, ми намагалися і не змогли.
-Бог не хоче, щоб у нас були діти. -А хто ми, щоб казати, що Бог хоче?
Будь ласка.
Серце вже надто понівечене.
Не витримає дурних питань.
Але як? Як змінюватиметься світ, якщо не ставити питань?
Світ неможливо змінити.
Світ такий, яким він є і завжди був.
Ні.
Я в це не вірю.
Бо перед нами стоїть Пітер
і просить зробити щось інакше.
Випад.
Контрнапад.
ДІВЧАЧИЙ СИРОТИНЕЦЬ
Адель, сонце!
-Усе добре? -Мені наснилася слониха.
Ой, як мило.
Сни про слонів дуже зворушливі й знаменні,
хоча я маю визнати, що мені ніколи не снилися слони.
Вона наче хотіла мене кудись відвести.
Але тобі місце тут, дорогенька дитинко, де ти в безпеці.
Від чого, сестро?
Від світу.
Я пішла побачити світ, Адель, і він був жорстоким.
Тож я привела тебе додому, до притулку, далеко від усього.
І я назвала тебе Адель на честь твоєї матері,
яка на небесах із твоїм братом.
Думаєте, слони мають імена?
О так. У всіх істот є імена, крихітко.
До останньої.
Слониха теж бачить сни.
Слониха з сім'єю…
і вона чує своє ім'я.
Десь, де її знають, де її люблять.
Їй тут точно не місце.
Це все здається неможливим.
Привіт.
Усе гаразд, усе добре.
Усе гаразд.
Ми вже бачилися. Пам'ятаєш воду?
Це був я.
Може, ще не знаєш,
та ти тут, щоб знайти мою сестру.
Я не знаю, де вона.
Щоб забрати тебе, маю битися з найсильнішим солдатом короля.
Але я подумав,
що тобі треба лише вказати на цю мапу
й показати мені, де моя сестра.
На мапі.
Покажи мені на мапі, де вона.
Добре?
Гаразд.
Просто вкажи…
Укажи, де моя сестра.
Ти чарівна слониха, що говорить?
Можеш сказати, де вона?
Можеш говорити? Просто заговори. Скажи.
Скажи.
Можеш сказати?
Гей!
Що ж…
схоже, доведеться битися.
Краще продовжу тренуватися.
Дякую.
Що коїться?
Юнак боротиметься за слониху.
Час настав.
Вона жива.
Пітере!
Пітере, захист, тоді удар! Пам'ятай, з обертом!
А тепер ваш суперник.
О ні.
Ой, прекрасно!
Це сержант де Шмідт!
Де Шмідт?
Гонитва!
Ще краще!
Що мені робити? Думай!
Де Шмідте, хлопчик у тебе?
Де Шмідт?
Роман де Шмідт, молодий солдат, з яким я служив.
Потрібна книга!
О ні!
-Потрібна найбільша риба, пане! -Пітере?
-Що ти робиш? -Це платня.
-Тріска! Чудова й універсальна! -Будь ласка!
О ні!
Дякую!
Так!
Схоже, відірвався.
Точно не відірвався!
Тріска!
Чудова й універсальна.
Гніт невсипущий.
Напруга зростає.
Тут чітка структура команд.
Мушу проникнути в їхні ряди.
Ось він де!
Сержанте де Шмідт!
Я тут, сержанте де Шмідт!
Сержанте де Шмідт!
Де Шмідт.
Сержанте де Шмідт, я тут!
Що коїться?
Пітере, ти солдат!
Згадай тренування!
Книга. Дивіться! Книга!
Моя книга.
Один великий помах чар звільнив дракона від його злих заклять,
і всі жили довго й щасливо.
Це все на сьогодні, морквинко.
Мамо, будь ласка. Ще одну.
Добре, морквинко. Коротеньку.
Що там відбувається?
Я робив усіляке.
Тобто в бою.
Ти віриш, що людина може змінитися?
Я щойно переміг вас у бою.
Гадаю, усе можливе.
Так, Пітере!
Ура!
Ура! Пітере!
Так!
Уражений, що це спрацювало.
Я теж.
Виконав перше неможливе завдання. І втратив неоціненну сімейну шаблю,
Зіпсував чудову машину убивств.
«Привіт», — сказав Свин. «Привіт», — сказав Півень.
Ти напрочуд дивний і небезпечний юнак, і мені це подобається.
Дякую, пане.
А завтра — друге неможливе завдання.
Ти полетиш!
-Що? Полечу? Але… -Полетить?
-Як? -Гей? Мало ж бути щось неможливе.
Переміг Голіафа. Тепер з ним гратися?
Та й люди вже майже літали.
Що? Я…
Правда? Майже.
Добре, чудово.
Опівдні зустрінемося на площі
й побачимо політ чи падіння, чи все відразу. Було б кумедно.
Ніби він справді летить, але тоді — ба-бах!
Ні, звісно, ні. Ні.
Тож поки що…
Я принесу тобі води, а тоді навчуся літати,
а тоді я заберу тебе звідси.
І ми знайдемо мою сестру.
Слониха не розуміє людської мови,
але може дивитися в обличчя і розпізнавати дружбу.
Їй погано,
але нарешті вона відчуває щось схоже на надію.
А надія може поширюватися від однієї людини до іншої.
-Він утік, як блискавка! -Я бачив це на власні очі.
Подарував цей меч в обмін на одну тріску.
Швидше б уже продовження.
Прийду раніше, займу місце.
-Підійняв книгу… -Як бібліотекар-месник!
-Неймовірно! Що далі? -Будь-що.
Слониха!
Сестро! Слониха!
У гортензіях?
У місті!
За дивних обставин з'явилася слониха.
Мусимо піти!
Ні! Ми не ходимо до міста.
Це небезпечно. Може статися біда.
Але ж мій сон. Це знак.
Я не вірю в знаки.
Так, вірите.
Так. Я таки вірю в знаки.
Ну гаразд.
Може, ви не розумієте.
Мої ноги розчавило! Це зробила слониха!
Так, вона приходить щодня.
Щодня.
-Щодня. -Гляньте, хто повернувся!
Зрадник.
-Мої ноги розчавило! -Поклич когось.
-Це зробила слониха! -Знаю, ваші ноги розчавила слониха.
Але востаннє кажу,
я хотів дістати лише букет лілій.
Визнайте, що розчавили ноги своїми фокусами.
Це був нещасний випадок. Я хотів букет лілій.
Лілії!
Припиніть уже! Просто припиніть!
Пітере.
Пітере, припини. Припини негайно!
-Пане… -Солдати не літають! Я забороняю!
-Пане, я… -Ні!
Тепер слухай.
З де Шмідтом тобі пощастило, але це, цей політ…
Це неможливо.
Я переміг де Шмідта, і вірю, що полечу!
А я вірю, що ти розіб'єшся. Помреш.
Помреш, як і твоя сестра!
Побачимо!
Пітере, що сталося?
Завтра я маю полетіти,
але не знаю, як це зробити.
Вілна каже, що я помру. Наче я цього не знаю!
Наче я ще цього не знаю.
Завтра я маю полетіти. Я мушу.
Заходь. Маєш поїсти.
І поговоримо.
Їж.
Як це називається?
Рагу, сонечко.
Гаразд, Пітере, тепер про політ.
Прошу, будь поруч.
Привітики.
Щойно побачиш слониху, повернемося до притулку, де ми в безпеці.
Допомогти з багажем?
Швидко, сонце. Швидко.
Тепер бачиш, чому не ходимо в місто, Адель. Небезпека на кожному кроці.
Пітере.
Пітере, де ти?
Агов?
Якби ж залишила хлопця. Хлопчик.
Відступаємо до гарнізону.
Перегрупуватися!
Уперед!
Біжіть!
Відступаємо!
Назад!
Агов?
Треба вибиратися звідси.
Відступаємо до гарнізону.
Їхня матір, вона…
Беріть. Зустрінемося там.
Я солдат. Я не знаю, як доглядати новонароджених.
Звісно. Тоді лише хлопчика.
Прошу, я сама не впораюся.
Гаразд. Але негайно тікайте.
Зберу речі для дитини й зустрінемося в гарнізоні. Ідіть!
Мав забрати двох.
Вибач, юначе.
Та я тебе вбережу.
Я солдат.
Пітере.
Ой, хлопчик зі мною.
Гарнізон!
Хтось залишився?
Жодних вцілілих!
Тут небезпечно, сестро! Ворог іде!
Якби ж я залишила хлопчика.
Новий день.
Привіт усім! Вітаю!
Нове неможливе завдання.
І той самий неможливий король.
Чудовий день, щоб побачити політ малого. Ні хмаринки…
Забудьте.
Шкода, справді,
бо з засмагою
я стаю невідпорним.
Я досі король, так? Я не пропустив перевороту?
Уміє сміятися?
Ні?
Зовсім ніколи не сміється?
Відколи її брат загинув на війні.
Ой леле.
Так!
Казали, слониха буде тут. Бачите її, сестро?
Будь поруч, сонце.
Ні, не тікай!
Як ви всі поживаєте?
Так, це я!
Гаразд. Побачмо ж щось неможливе. Де малий?
Нагорі!
Це не дуже розумно.
-Усе буде добре. -Так, авжеж.
Ні.
Ні!
-Що таке? -Малий послизнувся.
Ні!
Тримайся!
А тепер я полечу!
Він стрибне!
Це просто фантастична ідея!
Я її знайду.
Зараз, Пітере!
Овва.
Я так і знав!
Я знав, що вміє літати!
Так!
Це можливо!
Ти летиш, Пітере!
Ти летиш!
Що можливо? Це можливо!
Це можливо! Пітере!
Він летить!
Пітере!
Вибачте! Перепрошую!
Неймовірно, Пітере!
Полетів! Так, Пітере!
Ура, Пітере! Молодець!
Пітер!
Так!
Гаразд, я полетів! Що далі?
Виконав друге неможливе завдання, тож ти за крок від володіння слонихою!
Звучить якось погано. Треба обдумати.
Добряче. Байдуже. Добре.
Добре, третє неможливе завдання…
Ще не вигадав.
Ні, я король, якому потрібне натхнення.
Я придумую все на льоту, розумієте?
Постійно щось залітає.
Це жарт. Йой, це комедія…
Ні. Вибачте. Відійдіть.
Я такий, коли хочу сказати щось неймовірне.
Малий, ти готовий?
Третє завдання…
розсмішити графиню.
Що?
Ні.
Ніяк не вгамуються. Чого ви не розумієте про неможливе?
Не — не. Мож — середина… Не… Щось там…
Добре, не знаю, та означає
неможливо!
Та й він крутелик.
Є хтось кращий? То ви наступними стрибнете з наметом.
Запам'ятайте.
Годі хвилюватися і знайдіть, хто принесе мені морозива.
З пакановим маслом.
Хоч хтось? Агов? Чому ми тут?
Адель!
Оце слониха.
Привіт.
Це я, зі сну. Пам'ятаєш?
Я тут. Можеш сказати чому?
Це дійсно неможливо.
Вона ж ніколи не сміється.
Зовсім ніколи.
-Може, ще раз стрибну з собору. -Можу написати жарт.
-Перепрошую? -Мабуть, ти не дуже кумедний.
Так, і я певен, що ти смішезна.
Вибачте, леді.
Я зазвичай не ображаю інших.
А я ніколи не била нікого.
Пробач мені.
-Але я… -О, ось ти де!
Я скрізь шукала.
Усе гаразд?
Так, сестро.
Що ж, тепер ти побачила слониху…
Вітаю, пані.
Вона тобі щось сказала?
Ні.
Чудово, сонечко!
Тепер додому.
Але, сестро…
Ми виспимося і повернемося додому.
Іноді я заплутуюся, Пітере,
стаю збентеженим.
Хочу, щоб ти знав,
що я цілком свідомо
скажу наступні слова.
Ти маєш рацію.
Вона була жива.
Дівчинка була жива.
Міг урятувати.
Залишив її з сестрою.
Ми мали зустрітися в гарнізоні,
але стався вибух.
Я не думав, що зможу доглядати вас двох.
Я солдат, Пітере.
Що я знаю про немовлят?
Ми приймаємо рішення
на війні, у житті.
У нас лише мить.
Я міг урятувати вас двох.
Та не врятував.
І я збрехав,
бо не хотів завдавати тобі ще більше болю.
Мені дуже шкода.
Пане,
ви бачили її мертвою?
Мою сестру.
Ні.
Тоді все можливе.
Що ж,
ти говорив про неможливих слоних
і мав рацію.
Пане?
Ти стояв перед неможливим суперником
і ти переміг.
А сьогодні
я побачив, як ти летів!
Це ти, мій хлопчику.
Ти.
Ти — те, що можливе.
Ще одне завдання.
То розкажи ж мені жарт.
У бар зайшов кінь. Може, він не може зайти.
Ні! Це не смішно.
Ні.
О, так.
Так!
Так, це смішно!
Мадам ЛаФон,
я збрехав.
Нарешті визнання.
Ні, я не хотів скривдити вас чи накликати слониху,
але й не лілії я накликав.
Коли стояв на тій сцені перед усіма,
ваша зневіра…
У мене від неї розбилося серце.
Навіть зараз ви бачите чари перед носом,
начакловане з нічого.
Звісно, зламані чари, неохайні, випадкові, але
це досі чари.
На що кажете: «Годі», — наче це незначна неприємність.
Що тут сталося?
Того вечора я намагався зачарувати вас і всіх інших,
щоб ви знову повірили,
щоб згадали про чари,
бо надзвичайне є можливим.
Якщо вірити!
Але я не мав пробувати таке потужне закляття,
бо я не дуже хороший фокусник.
Я шукав таємничість і подив.
А знайшов катастрофу.
Я знаю.
Хвилюєшся, що графиня не засміється, та в мене чудовий жарт.
Усе під контролем. Довірся мені.
Гей!
Наче не сприймаєш мене серйозно. Я небезпечний.
Здолав гіганта, стрибнув з дому.
Гаразд. Буде ще вдосталь часу для ігор.
Треба зосередитися на завданні, але…
Ой, поскоріш би вже тебе забрати.
Нам буде так весело, і буде стільки пригод…
у пошуках моєї сестри.
Овва!
Так!
Це твоя сім'я?
Пітере!
Пітере.
Гей, прокинься. Уже час.
Усі вже тут, Пітере. Третє завдання.
Що ж, це буде цікаво.
Мабуть, сумуєш за ними. Я думав, ти повертаєш мене до сім'ї.
Та це я маю повернути тебе.
Час для третього неможливого завдання!
Чи зможе малий виграти слониху?
Так, зможу.
Якщо я почую сміх графині,
ти підеш зі слонихою.
Починай.
Отже, є фермер і рибалка.
-Вони в полі. -Гарний початок. Класика.
Почувши кумедне квакання, вони дивляться на ставок і бачать курку.
У курки була така собі нитка,
і вона тягає її з рота жаби біля ставка й назад,
угору й униз тягає нитку пащею жаби.
Тож рибалка питає: «Як гадаєш, чому курка так робить?»
А фермер відповідає: «Що ж, звісно, це те саме питання, що й завжди, так?
Чому курка чистить зуби жабі?»
Чудово! Смішно, Пітере! Смішно!
А, я вловила.
Чому курка… Бо це звучить як…
Стривайте-но.
Це не щирий сміх.
Якщо ви не ставитеся до цього серйозно, то в чому сенс? Вибач, малий, ти програв.
Ой, Пітере.
Ні.
Що? «Ні»?
Дайте забрати її,
та не заради мене, а заради неї.
Я боровся за слониху, щоб знайти свою сім'ю,
але в неї є сім'я, і її забрали від неї.
-Пітере, як же твоя сестра? -У неї теж може бути сестра.
Чому моя важливіша?
Знаю, жарт не спрацював,
та, прошу, слониха не просила, щоб її сюди привели.
Треба відправити її додому.
Ні.
Хлопче, ледь не вийшло.
Але ні.
У тебе було останнє завдання, і я не бачу, щоб вона сміялася.
Хапайте її, і ми вирушимо.
Ні!
Так, я знаю. Це неможливо.
А якщо ні?
Просто задумайтеся.
Подумайте про все неможливе, і ви, мабуть, чимало такого робили.
Хоч раз траплялося з вами самими?
Звісно, ні. Це було б абсурдно.
Пітер бився, літав і кинув виклик королю, і, може, почувається самотнім.
Але ні. Ніхто не самотній. Запам'ятайте.
О ні.
Гаразд, тобі вдалося.
Що? Справді?
Але це зробила слониха.
Вона сміється, хіба ні? Це все, чого я хотів.
Щось неможливе лише допоки не стає можливим.
Слониха твоя, Пітере.
Що?
Славна перемога! Ура!
Так!
Ми це зробили!
Як доправимо додому?
Баржа через море!
Дирижабль?
Перенесуть горами більші слони!
У голові звучало краще.
Фокусник!
Прокидайтеся.
Хлопець каже, що слонисі треба додому.
Змусьте її зникнути.
Бачили, що буває, коли таке пробую.
Нам ще пощастило тоді.
Слониха заслуговує бути зі своєю сім'єю.
Так, гарна ідея, але озирнися.
Мої чари — це невдача!
-Невдача? -Я не можу!
Дурниці!
Ви жбурнули слониху через дах,
і не розумієте, що це тут дещо розпалило?
Саме те, чого ви прагнули.
Гей, чарівнику! Відправмо велику панянку додому!
Я вірю, що ви впораєтеся з чарами.
Я вірю, що лише вам це під силу.
Сестро!
Сестро, прошу вас.
Уві сні я мала йти за нею.
Я не вірю в сни.
Так, вірите.
Так, я таки вірю в сни.
Ой, ну гаразд.
Події розвиваються.
Треба приєднатися до бою.
Гей, усе гаразд.
Усе гаразд.
Я чув, раніше тут було інакше.
Було світло, було життя, була надія.
Ідеальне місто, щоб змусити слониху зникнути.
Це мій дім,
але не її.
Утрачати друга важко.
Тепер час прощатися.
Фокусник привів її сюди,
і я вірю, що він може відправити її додому!
Ви вірите?
Саме так нам це й удасться.
Будь ласка, пане.
Віра — це щось велике й невидиме.
Вона настигає нас, як сон.
Ми ходимо краями, опираємося з невідомими причинами.
Допоки, як і зі сном, ми не втрачаємо себе.
Ми зупиняємося і відновлюємося.
Слониха зникла!
Не віриться, що побачила магію!
Що коїться?
Гляньте на хмари!
Це магія.
Ясніє!
Що це таке?
Це сонце, маленька.
Це добре.
Яка краса!
Сонечко!
Ти мав іти за нею до своєї долі.
Це важливіше.
Ходімо, Адель. Час іти додому.
Пане, ви надворі!
Так.
Солдате?
Ви померли.
Ви…
Тобто?
Хлопчик!
Пітере.
Це… Це моя сестра.
-Ти… -Ну…
-По-перше… Дай сказати… -Ти живий! І тут!
І сім'я!
Пітере!
Класно-класно.
Так!
Він знайшов її!
А це за що?
Не стрибай з будівель!
Магія спрацювала!
Вибачте за шкоду, яку я завдав.
Прошу пробачення.
Ой, лілії!
Дякую вам, друже.
Гляньте тепер на місто.
Воно відновилося. Бачите?
Ви щось частенько в нас.
Так, та щоразу, коли я намагаюся піти, це здається неможливим.
Якраз тоді прокинувся чарівний корал і прогнав устриць, волаючи:
«Згиньте, злі молюски!
Геть!»
Ой, це було страшно.
Дякую.
Утворилася ціла сім'я.
-Як знаходите екзотичну пряжу? -У мене є секрети. Я з великого міста.
Скажіть, що це не нова піжама. Лише їсть їх.
Так, але він любить їх.
Ходімо, поки гаряче!
А щодо слонихи,
вона живе дуже довго,
щоб випробувати навіть пам'ять слона.
Але, звісно, вона ніколи не забуває Пітера.
Хіба вона може?
Переклад субтитрів: Тарас Кунець