Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Čmelák je kvůli lidem ohroženým druhem.
Traduje se, že podle všech známých zákonů aerodynamiky
by čmelák neměl létat.
Mává křídly stodvacetkrát za sekundu
a navíc unese skoro to samé, co sám váží.
Nepřemýšlí o tom, co je možné a co není.
A tak létá.
Věří si.
Nevadí mu déšť a jako první jarní opylovatel navštíví
až dva tisíce květů denně.
Je mírumilovný a před útokem několikrát varuje.
Prostě nestojí o konflikt.
Má srdce a mláďata zahřívá vlastním tělem.
Lidstvo bez čmeláka a jeho příbuzných včel nepřežije.
On bez nás ano.
Každý život je možné změnit.
Často máte různé tváře, žijete odlišné příběhy,
ale pořád jste jedna a ta samá duše.
A tohle byly tváře Maxe...
Naposledy to byl bohatý, nepokorný mlynář,
co se rád hádal a ve všem musel mít pravdu.
Mlynář si myslel, že volský potah, mlýn, manželka
i lidé jsou jeho majetkem.
Všechno přepočítával na peníze.
I knížky, kterými farář platil za mouku.
Proto od něj manželka utekla i s jeho nevlastní dcerou.
Rád ukazoval, že může všechno...
Nejstarší, co tu mám.
Kolik?
Chtěl, aby si farář myslel, že život je jen hmota bez duše,
ne živé dílo Boha.
Byl líný hledat, ničemu nevěřil.
V nejvzácnější knize od faráře
rozuměl jediné větě:
„Všichni jsme jedno...“
Teda vlastně nerozuměl.
Nejen závist mu to nedovolila.
Mohl být s rodinou, radovat se z existence,
ale mnohé bortilo jeho vztahy.
Stal se sběratelem zbytečností.
Nastal čas, abych se mu ukázal.
Tak jsi mě chtěl vidět?
Vždycky jsi se ptal, jakto že lítám s tímhle tlustým tělem,
Napíchnul jsi mě do skříňky...
Tak teď tě budu popichovat trochu já.
Co hledáš, hm?
Pýchu? Lakomství?
Myslím, že pro každého obecně
je smyslem života splnit nějaký vyšší cíl.
A jaký byl ten tvůj?
Myslím, že bychom se měli učit,
jak se oprostit od všech materiálních potřeb
a zbavit se strachu, který máme.
Život je cesta, které říkáme škola života.
Musíte být prázdní, abyste poznali život.
A až budete prázdní, pak ho i pochopíte.
A hele, život...
Země je léčebné zařízení...
Přesně!
Blázinec.
A pořád se do něj vracíš.
Proč?
Abys byl Pán mouky?
Ještě se na všechny hněváš?
A stejně,
za osm, sedm, šest,
pět, čtyři, tři, dva...
Tak to bylo dřív, než jsem čekal.
Teď už můžeš ležet, poflakovat se.
Budeš nejbohatší na hřbitově.
To bude závisti.
Teď rekapituluj...
Za chvilku to ale začne znovu.
Reálně čas neexistuje.
Čas neexistuje.
Aha, a co vy?
Vy mě k sobě nepustíte?
Bojíte se?
Chcete se jen dívat?
Tak jsi umřel.
Ale to neznamená, že se nikdy nevrátíš.
Protože opravdu umřít...
z nás nikdo nemůže.
Jsi vystudovaný,
ale moudrý?
O tom ví své tvůj nejlepší kamarád Robert.
Ano, ahoj.
Jo, jsem s Maxem.
Prý už sedmdesát dní nejedl,
myslí si, že je vyladěný a osvícený.
Je vytuněný.
Sebejistý, hm?
Jsem doktor, ale to on taky, ne? Tak co mu mám říct?
Jo,
takže se zase sázíte?
Tak sázíme, znáš nás, no,
akorát tentokrát to mám natuty vyhrané, že?
No, je mi to jasné.
A co jsi potřebovala, prosím tě?
Miláčku, já jsem teď na masáži
a budu tady asi dvě hodiny.
- Tak jo, ahoj. - Pa pa, čau.
Tak je zase s Maxem.
Máme dvě hodiny.
Dvě hodiny jsou fajn.
Občas to člověku dojde...
...že v minulosti prožil mnoho životů
a je tady, aby je všechny spojil do jediného života.
Snad lepšího,
i když to vypadá, že se maličko...
Víš o tom, že nejsi Kristus?
Neví.
Víra.
Důležitá je víra.
A zase
za osm, sedm, šest...
Nebo ještě ne.
Ale je hezké, že věříš.
- Nazdar, Kriste! - Nazdar.
Ty jsi opravdu blázen.
Patříš do cvokhausu,
víš o tom?
Nechceš se raději věnovat atestaci?
Určitě, určitě.
Prosím tě, představ si,
hmota je tvořená v podstatě převážně z prázdného prostoru,
to znamená, že my, teoreticky,
jsme schopni projít třeba zdí.
Hezká.
To je zajímavé, viď?
- A nechceš se sázet, že ne? - Zatím ne.
Ale myslím si, že dám bez jídla devadesát dní.
Spíš sto, možná, uvidím ještě.
Jako lékař bych ti to neměl doporučit.
Já vím, to už jsi říkal.
Tak o co? Bangkok? Letenky?
Tak jo. Bangkok. Děkuji ti za letenky.
Víra.
- Důležitá je víra. - Jasně, jasně.
Sleduj tohle, sleduj to.
Existuje možnost, že člověk může,
především atom, může projít zdí.
- To je dobré. - Viď?
A víš, že tam najdeš i videa o tučňácích,
co pilotují letadla,
anebo o psech, co zpívají „Love me tender“.
Fakt?
To chci vidět.
♫ Love me Max. Love the World ♫
♫ Forever bee with me... ♫
A vždy existuje možnost, že se něco stane.
A peněženku máš fuč. Puf!
Jestliže jeden atom dokáže projít zdí, pak je teoreticky možné,
že všechny atomy v těle dokáží projít zdí.
Roberte, představ si,
všechno, co si pomyslíme a na čem se shodneme,
se může stát.
Úžasné, viď?
Helena.
Na zdraví.
Jednotlivci, kteří jsou na mimořádně vysoké úrovni,
vědomě snad mohou uspořádat stavbu svého těla takovým způsobem,
že se to stane.
Jako rádiové a televizní vlny projdou touto zdí,
tak i vaše fyzické tělo se může rozložit,
projít zdí a poté se složit zpět.
Tady se něco stane.
Tedy pokud věříte.
Helenko?
Já chci vodku.
Pojď...
Zaplatím.
To asi těžko.
Já to říkal, že se něco stane.
Ostatně, co by se stalo, kdyby se nic nestalo?
Chceš snad i létat?
Zpomal.
Rozjímej.
Medituj.
Přináší nám to úlevu od neustálého návalu myšlenek.
Dech má určitě vliv na to, jak se cítíme.
Když dýcháte, žijete přítomností.
Najednou jsem byl sjednocen,
opouštěl jsem své tělo
a cítil, jaké to je, když se osvobodíte od těla.
Jste prostě celou svou podstatou
spojený s celým vesmírem.
A já nahlas četl, to co jsem zatím v životě prožil
a všichni to slyšeli.
A pak vidíš každý detail svého života.
Ale já jsem neumřel,
jen jsem prostě opustil tělo.
Jen?
Maxi,
ale to není jen
opustit tělo.
Důrazně a přímo cítíte bolest,
kterou jste způsobili v životě toho druhého člověka.
Až z toho mrazí, co?
Tam ale každý ví, kdo jste.
Všichni to ví.
V tom opravdovém světě nemůžete nikoho oklamat.
A já jsem poprvé viděl,
že se to všechno opakuje dokola.
Takže vlastně děláme věci opakovaně,
často opět se stejnými dušemi.
Řekněme, že znovu potkám Petra a máme konflikt,
pak se vrátíme v dalším životě
a Petr je můj syn a já jeho otec.
Kdo ty vlastně jsi?
Já jsem ty, ty jsi já.
Ty jsi já?
A co mám dělat?
Svět je divadlo a skupina herců.
A my potřebujeme tu hru změnit.
Příběh si vytváříme sami a jsme sami sobě producentem,
režisérem i hlavním hrdinou.
Napiš si lepší roli.
A každý, koho známe, je pouze vedlejší postavou.
A každá role, Maxi, je důležitá.
Slyšíš?
Víš, že nejhlubší meditací je život sám o sobě?
Měníš všechno rychleji.
Třeba právě v Bangkoku.
Prohrál jsi letenky.
Kluci, kluci, koukněte se na mě.
Čau.
A když jsi opustil to tělo,
tak jsi mě fakt viděl jako faráře?
Viděl, kamaráde, viděl.
Já a farář, jo?
Také jsem tomu nemohl věřit.
Ty, a nebyl jsi tenkrát zhulený?
Já ti na ty letenky přispěji.
Ne, prohra je prohra, kamaráde. Nechci nic.
Kam pojedeme příště, co?
Někdo přichází, aby byl obchodníkem,
někdo přichází zabíjet.
Někdo rozpoutat válku.
Někdo sem přichází objevit,
co se dá objevit jen těžko.
Třeba,
kdo je autorem vesmíru.
A každý se o sobě něco dozví.
Sedneme si tam?
Maxi, ty jsi mi ještě moc neřekl o té tvé meditaci.
Kdo neprošel zdí, kamaráde, ten to nepochopí.
Ale bylo to velké.
Ty jsi prý viděl naše minulé životy?
Ono to vypadá, že se vlastně potkáváme...
- Three coffees, please. - ...všichni pořád dokola.
S tebou, s Robertem. Pořád dokola.
A jak jsem třeba vypadala?
Byla jsi jiná, ale krásná.
Já nevím, už to mám takové rozmazané.
Jo.
Moment, uděláme trochu dobra.
Jiná...
To je skvělé.
To mě baví, být pořád jiná.
On si ty peníze nevzal.
On je nechtěl.
Není nemocný?
Já nevím.
Nebuď z toho smutný.
Jo, Maxi, rozhoduje i ten, kdo přijímá,
nejen ten, co dává.
A ty už víš,
že všechno souvisí se vším.
Na čase nezáleží
a všechno se opakuje tak dlouho,
dokud to nevyřešíš.
Teď potkáš tři lidi,
kteří ovlivní celý tvůj život!
A ta role je třeba žebrák,
kterému se dějí všechny možné zlé věci.
Když se s tou postavou ztotožníte,
je to hrozné.
Z každé role se dá vystoupit,
jen jsi nikdy neměl odvahu to udělat.
Když si uvědomíte, že jste herec hrající roli,
pak je to nádherné.
Dobrý večer.
Je to divadlo.
Protože ve hře buď vyhrajete,
nebo prohrajete.
Ale divadlo jen hrajete.
Máte mnoho rolí.
Není to hra na vítěze nebo poraženého.
Uděláme trochu dobra.
Dobrý večer, pane.
Tohle je pro vás.
Čisté svědomí za pár kaček, co?
Ale jo, já si to od vás vezmu, vypadáte dobře.
Děkuji.
Vidíš, tady to funguje jinak, že?
Čím hůř vám je, a čím líp to ztvárníte,
tím víc to publikum vtáhne
a možná dostanete i nějakou cenu.
Hej, boucháš tady na co?
No, na tebe.
- Cože? - Slečna vyhrála cenu?
Blahopřejeme.
Tady bydlí sestřička.
Cenu za nejlepšího bezdomovce získává...
Gratuluji.
Nevím, jak se jmenuješ, gratuluji.
Pro mě, jo?
Gratulujeme!
- Opatrně. - Ty jo, tady to klouže.
Bavíte se dobře, ne?
- Jo... - To je fajn.
Byl jsem inženýr, vyhodili mě z práce,
žena mě vyhnízdila, nenechala mi ani vindru.
Svině!
Ale jo.
Děkuji, jak se to říká?
Děkuji všem, ne?
Rodičům a všem služebnám městské policie,
personálu záchytek v širokém okolí,
ale hlavně, milostivá paní, děkuji těm,
co tady nechávají občas něco v popelnicích,
trochu jídla.
Tak jsme se pobavili, ne?
Je nám fajn, že?
Tak jo...
Tak se mějte.
- Auto vrátím zítra. Děkuji. - Jo.
A neprojížděj zdí a nejezdi po vodě.
- Dobrou, Maxi, čau. - Dobrou. Ahoj.
Byt roku.
Hej!
- Hej! - Hej, počkejte!
Hej!
- Myslím, že máte dneska štěstí. - Ano, to je moje.
- Děkuji mockrát. - Ty vole, ty máš štěstí.
- Počkejte, já vám ještě něco dám. - Ne, už jste mi dal.
Nejste šťastní náhodou,
nebo, že by vás něco udělalo šťastnými.
Na štěstí se musí pracovat.
A tvrdě!
- Je ti podobný, normálně. - Našel mi peněženku.
Můžu vás někam hodit? Pojďte, posaďte se.
Já vás někam hodím, pojďte, slečno.
A máš zpátky peněženku, ve které je víc, než si myslíš.
Když se stane něco špatného,
je zatím vždy i něco dobrého,
co právě nevidíte.
Měli bychom každého člověka respektovat,
protože každý člověk je nádherné individuum.
Co to zkusit ještě jednou a jinak?
Na každý problém jsou minimálně dva.
Dobrý den.
To jste vy?
To jsem já.
Zkrátíme to!
Šla byste se mnou na kávu?
Ráda.
A vezmete si mě?
Tak jo.
V Mexiku?
Pod vrcholem Sluneční pyramidy?
S vámi bych boural pořád.
Tak se za mnou zastavte,
nashle.
Nashle.
Šanci na výhru máš jen v případě,
když nastavíš správně tisíce různých koleček.
A právě to...
...nás přivádí k setkání s karmou.
Právě ona je tavící miskou našeho života.
Mně jí v tom koši bylo líto, tak jsem vám ji vzal.
To je od vás milé.
- Realitní makléřka roku. - Blahopřeji.
- Dáte si kafe? - Rád.
Takže...
Sluneční pyramida, Mexiko.
Termín nechávám na vás.
Vy jste se zbláznil.
Zbláznil,
ale do ní!
Posuneme to jako život!
Život je nejkrásnějším darem od našich předků.
Smyslem života je objevit, kým jsme.
Ať už jako bourající nebo bouraný.
Abyste se poznali.
Změnil jsi se. Máš novou roli, Maxi.
V úplně nové hře.
A proto je možné se projevit nekonečně mnoha způsoby.
Úsměv.
Vypustil jsi hněv.
Ale nebudeš mě nutit, abych s tebou procházela zdí?
Ale po vodě bychom spolu chodit mohli, co?
Tak jo.
Měníš hodnoty a chceš se dělit.
A tak čistě z lásky se vám narodila Vanda, Petr a nejmladší byl Hugo.
Ale smysl života se s věkem pořád mění.
Chvíli je to pro někoho R'n'B,
pro druhého to může být ping pong.
Nebo na pár okamžiků skvělý vege oběd.
Konečným výsledkem by mělo být upuštění
od hledání konečného výsledku.
Kdo má tvář, je můj přítel
a já své přátele nejím.
Co asi dělá Robert?
- Čau. - Čau.
Nazdar.
Máš pro mě ty prachy?
Jiří...
Děkuji.
Nedokázal se smířit s bizarní smrtí své matky.
V minulých životech přitom žil úplně stejně jako ona.
Oblíbená symfonie a oxid uhelnatý napsaly milenecký epitaf.
A teď Jiří všechny soudí.
Ať hodí kamenem, jestli je bez viny.
Stejným vozem se vezli i na hřbitov.
To je celá ta tvoje výchova.
Snad tvoje taky, ne?
Můj syn to není.
Doprdele.
Karle, můžeš mi pomoct, prosím tě?
Robertovi tvrdila, že spadla z masážního stolu.
Sakra, poslouchej mě.
Přísahám, fakticky jsem s ní tenkrát nespal.
I když je měla,
teda má, výstavní, to jo.
Helenina zrada Roberta bolela,
ale...
Jsem tady, abych očistil své činy,
veškerý hněv, zášť, obtíž, podráždění,
všechno, co ze mě vychází, všechno.
Hele, ať mě trefí, jestli lžu.
Ty vole, co děláš?
Já to nebyl.
- To ta puška. - To je kretén.
Promiň, já ti to vrátím!
Vrátím?
Myslíš, že Karlovi, nebo Robertovi někdo něco vrátí?
Na to bych nespoléhal.
Všechno, co hledáme, je uvnitř nás.
Roberte?!
A Robert?
Má milión možností, milión voleb.
Jenže jediné, na co se zmohl, bylo...
- Dobrý den. - Dobrý.
Nejmocnějším místem na Zemi
je současnost.
Cílem je žít v přítomném okamžiku.
Tak teď?
Co?
Na shledanou.
Nashle.
Když si řekneme, že všechno je možné,
zbavíme se vězení ve své hlavě.
Máme odpovědnost za své děti
a musíme si položit otázku,
jaký svět našim dětem zanecháme?
Ty ji musíš někam pozvat a hotovo.
Čau.
- Čau. - Nazdar, Jirko.
Dík.
Trošku se prodraží ten synek, co?
Já bych ji někam pozval, kdyby...
Co kdyby? Kdyby u tebe zazvonila doma?
Řekla, že se nudí, chce si vyprat, nebo co?
Nesmíš se bát. Musíš ji někam pozvat.
Ale kam?
Kde pracuje?
V kavárně.
To je dobré. Můžeš ji pozvat do té kavárny.
Jo, to je dobré.
A pomůžeš mi s tím?
To víš, že jo.
Maxi, toho se bojím.
Energie následuje myšlenku.
A tudíž myšlenka vytváří činnost.
Je takový zakřiknutý. Kdo má babu?
- Nevím. Máš ji! - Kdo má babu?
Takže ji nepozve, tak prostě má...
...tak je nesmělý, třeba má strach.
Už se ji bojí i potkat.
Já se taky bojím někoho potkat. Máš ji.
A koho se bojíš potkat?
Já se třeba bojím potkat moji mladší sestru.
Počkej?
Ty máš sestru?
- Proč jsi mi to nikdy neřekla? - Máš ji!
Máš ji!
Mám babu.
Máš ji!
Myslel jsi, že víš o Evě všechno, co?
A kolik toho ví ona o tobě?
Všichni jsme legrační směsicí
sobeckosti a velkorysosti.
Dobrého a špatného.
A to ti ani trošku nechybí?
Nemáme si co říct.
Vzala mi toho dost na to, abych s ní nemluvila.
A co ti třeba vzala?
Vzácné knihy po pradědovi.
Proto spolu nemluvíte?
To je úplně absurdní.
Nemůžu být milován, dokud se nezbavím té špíny,
co mám v sobě.
Proč jsi mě s ní nikdy neseznámila?
Protože tě mám ráda.
Vzala mi prvního kluka, do kterého jsem byla zamilovaná
a kterého jsem si chtěla vzít.
Pak ho odkopla.
Ti přebrala kluka, jo?
Přebrala mi kluka, ukradla mi knížky, ukradla mi náušnice
a tebe mi neukradla, jenom proto, že tě nezná.
Jak se jmenuje? Kde bydlí?
Nevím.
- Co dělá? - Nevím.
- Spolu vůbec nemluvíte? - Ne.
Volala jsi jí někdy?
Já? Proč?
Děkuji.
Cukřík?
Medík.
- Jak se máš? - Detox, Detox.
- Já jsem úplně v prdeli. - To je vidět.
Nechceš spíš herák?
Ne, díky. Já se zabiju jinak.
Jak to, že se to nestane,
prostě se to stane.
Já se ale do Blavy vracet nebudu.
Chápeš mě?
Prostě se to stane.
Ne.
Podívej se, zlato, nejsi první, ani poslední,
takže si tě mažu.
Pa.
Když je mezi námi tenze, moje žena mi říká:
„Chovej se ke mně jako ke svým zákazníkům.“
K zákazníkům se vždy chovám jen dobře.
Tak to máš kliku, Maxi.
Krásný den, přejete si?
Tohle je také na prodej?
Jo. Ale není levná.
Kolik stojí?
Pět tisíc.
Já ji beru.
Můžu platit kartou?
Bohužel ne.
Tak já se za chvilku vrátím.
- Tak čau. - Čau.
Na božské úrovni jsou minulost, budoucnost a současnost jednotou.
Vše působí současně.
Tady to je.
Co je to vlastně za knihu?
Je to v aramejštině.
Je to poměrně hodně vzácná kniha.
A například tady, i když jsem v aramejštině trošku slabší,
se píše: „Všichni jsme jedno.“
Aha,
tak to mi je jedno.
Studuji, prachy se mi hodí.
Rozumím.
Tak hodně štěstí.
A kdybyste zase našla nějakou vzácnou knihu,
tak zavolejte.
Na shledanou.
Pěkné pokušení.
Ale někdo to má ještě těžší.
V té hlavě to jede strašně rychle,
musíš být dobrý, skvělý, nejlepší,
mít vysokou, barák,
hypotéku, peníze, kariéru, všechno.
Rozumíš? Všechno.
Ale já to nechci.
Co mi to tady vykládáš? Jsem snad tvůj fotr?
Zajímavá představa. Koho tím ale trestá?
Ale představuji si to, víš?
Představuji.
Všechno je možné.
Roberte?!
Ty máš nové auto.
- Retrožihadlo. - Hm, krásné.
Všechno je možné.
Zdědil jsem nějaké peníze.
Chce to odvahu, víš? Jako ten...
Kdo?
Giordano Bruno...
...který byl upálen za to, že říkal, že vesmír je nekonečný
a že existuje život i v jiných světech.
Chce to změnu, rozumíš.
Přemýšlím nad tím, že i já přemýšlím, co se asi stalo od té doby...
...když si Koperník uvědomil,
že lidé nejsou středem Vesmíru,
a že Země se otáčí kolem Slunce.
Za to mu mimochodem vyhrožovali smrtí.
Zabít někoho za názor?
To jsem měl o Pánovi tvorstva
trochu jinou představu.
Plán funguje tak, že mění vědomí lidí v určitém rytmu.
Mění mysl lidí.
Pokud se tento plán zásadně změní,
objeví se nový druh lidských bytostí.
Jako byl Koperník, Bruno, Tesla, Ježíš, Buddha,
prostě ti, co mají zvláštní dar vidět svět jinak
a umět otevírat oči i těm druhým.
A to může být kdokoli z vás.
Život je skvělý!
A co tak najednou?
Jsem se zamiloval.
Teda... snad, asi.
A kdo to je, znám ji?
Ne.
Vím o jednom způsobu, jak změnit minulost.
A to je chovat se konstruktivně a laskavě v současnosti,
protože současnost se brzy stane naší minulostí.
Ahoj.
- Ahoj, Evi. - Ahoj, mami!
- Tak děkuji, Roberte. - Prosím.
- Nazdar. - Nazdar, Roberte, co ty tady děláš?
Dovezl jsem ti manželku. Našel jsem ji na silnici.
To jsi hodný, děkuji.
To víš, když si někdo vypne mobil.
Promiň...
Tohle vážně chcete prodat?
Roberte, ptej se na co chceš.
Ticho, klid, ptáci tady zpívají zadarmo.
Počkej, nechcete si to rozmyslet?
Já bych to neprodával, Evička chce.
Podržíš mi to na chvilku, prosím tě?
- Já to mám daleko do města, víš. - Vando!
Tak vidím, že se musíte nejdřív asi dohodnout vy dva,
pak se mi ozvěte.
Já na to z dětství nemám úplně dobré vzpomínky.
Chápu.
To mi je povědomé. Kde jsi to vzal?
Koupil.
A vzpomínky?
Ty vytváříme právě teď.
To je furt něco, člověče.
Počkej, až budou starší.
Nemůžeš dávat pozor?
Já jsem úplně blbej, mami.
Nemůžete se mít alespoň chvilku rádi?
Můžem.
Miluji sám sebe tak, jako miluji ostatní.
Úžasné.
Platí to i pro tebe, Maxi.
Když miluješ sám sebe, můžeš láskou léčit kohokoli.
Milovat sám sebe?
Těžký i lehký úkol.
Když nemiluji sám sebe, jak mohu lásku dávat?
Ale když nemilujete sami sebe...
...nemůžete milovat nikoho.
Hugo, já se fakt omlouvám.
A neptej se, prosím tě, kde to jsi.
Kde to jsem?
Je to tvoje představa, tvoje mysl,
tvůj sen, tvůj život.
Neptej se, kde jsi,
ale co chceš.
Chtěl bych toho hodně změnit.
Myslíš s Evou?
Nejen.
Tak prostě změň své staré představy.
Já bych chtěl být také raději krásnou baletkou,
nebo pilotem formule jedna,
a také jsem mohl vypadat celkem zle.
Ale takhle jsi mě chtěl vidět, už jako mlynář.
Tak to jsi se mi celkem vyvedl.
Já myslím, že to tvoje manželství půjde ke dnu.
To víš, že jo.
Jé, Evi, co ty tady?
Má pravdu ten tvůj čmelák.
Já myslím,
že se spolu stejně rozejdeme.
No, počkej.
A co ta krásná neřest z kavárny? Viki?
Je docela sexy, co?
No, celkem.
Jak myslíš,
jak chceš.
Uvidíme.
Viki, ale tohle...
To není možné.
To přece není možné.
Vždyť bereš antikoncepci, nebo ne?
To přece nejde.
Co?
Není můj.
Jenom jsem chtěla vědět, co bys na to řekl.
Jestli se ti to se mnou líbí.
Líbí,
moc se mi to líbí.
I když si to trošku komplikuji.
A rád.
Aha, no, taky cesta, hm?
S tím se musíš smířit.
S tebou to taky není jednoduché.
A taky bys měl vědět, že bezchybný sex
vede skoro vždy k těhotenství.
To víš, že jo.
Udržovat dva ohně, hm?
Co to zkusit ještě jednou a jinak?
A co teda sex s chybou?
S jak velkou chybou?
Já nejsem úplně rodinný typ.
Tak to jsi mě teda pobavil.
Cokoliv se stane, je v pořádku.
Jsme zde, v tomto fyzickém těle,
abychom získali zkušenost.
Jakou zrovna potřebuješ.
Přijmi to!
Miluješ mě?
Děje se něco?
Co je?
To víš, že tě miluji.
Láska je nepřítomnost strachu.
Láska a strach spolu nemohou existovat.
- Ahoj! - Čau.
Ahoj.
Neruším?
Ahoj, Roberte.
Nazdar,
trošku rušíš.
Já to tady fakt chci koupit. Já jsem se zamiloval.
Fakt?
Můžu si udělat pár fotek?
Jasně, že můžeš.
Maxi, líbej se, s kým chceš.
Robert si může dělat, co chce.
Jste svobodný ve všem.
Ale někteří to mají přesto jinak.
Nemůžeme si myslet, že Bůh je svobodný,
protože Bůh si nemůže vybrat být špatný.
Ani andělé si nemohou vybrat být špatní.
Ničemu nerozumíme.
Nebezpečí spočívá v tom, že jsme domýšliví,
že jsme příliš tvrdohlaví.
Třeba je to tu takové studený peklo.
Věda dokazuje, že na nejzákladnější úrovni
jsme propojeni energií.
Všechno je živé. I kámen je živý.
Možná, že si uchovává informace o věku dinosaurů,
o dávných civilizacích.
I o tobě,
Evě, Robertovi, Viki,
o vás.
A taky si můžeme říkat, že...
...tato planeta je vězení
a my jsme tu drženi jako vězni.
Anebo vás, Maxi, jiné civilizace sledují,
aby se to nevymklo z ruky.
Řekněme, že jste pro spoustu z nich nebezpeční
a že jste tu na přeškolení.
Jste schopni zničit všechno!
Chtějí vědět, jak probíhá experiment,
zda jdeme správným směrem,
nebo jestli bude nutné zasáhnout a experiment ukončit.
A to asi nevadí,
protože lidský druh by mohl být jen zajímavý experiment
a experimenty občas nevyjdou.
A začít znovu?
Třeba se to už kdysi stalo.
A oni si přejí, abychom se takříkajíc probudili
a osvobodili se z vlastního utrpení a omezení.
Jsme ve velkém ohrožení sebezničení.
Zatím si nejsem zcela jistý, zda civilizace potřebuje lékaře
nebo hrobníka.
Ale už je někde na této hranici.
A i kdybych ti, Maxi, nabídl tisíc variant toho,
jak to tu je, nebudeš věřit ani jediné.
Součást hry.
Zatím.
Není chybné volby, Maxi.
Jde jen o to, jak blízko budeš perfektnímu rozhodnutí.
A co když to všechno skončí?
Bude to tak,
jak uděláš.
Já tomu už moc nevěřím.
Co když se mi to nepodaří změnit?
Nešlo by to trošičku zrychlit?
Chceš?
Přišel jsem o něco?
Do země nebo spálit?
Tak moment, ale to si zrychlil trošku moc.
Když změníte sebe, kým věříte, že jste,
pak se všechno kolem začne měnit.
Ale je to tím, že jste se změnili vy,
a ne ostatní.
Takže mám měnit jenom sebe?
A koho jiného?
Běž!
Když měníme sebe,
ovlivňujeme tím i ostatní.
Copak je, Viki?
To víš, že tě miluju.
Jasně, že jsme pořád spolu.
Tak ahoj.
Chceš dvě rodiny?
Pořád spolu?
Beru ti tu knížku!
Maxi, máš ještě jednu šanci!
Chceš to přece přepsat?!
Nebo chceš děti i s Viki?
Viki, já jsem ti říkal, abys mi sem nevolala.
My si budeme muset dát nějakou pauzu, chvilku.
To nejde takhle.
Jenom pauzu?
Teď nemůžu mluvit, jo?
Já ti zavolám. Ahoj.
Jak jsem procházel tunelem,
dostával jsem se do světa uvědomění.
Začal jsem chápat, že tenhle život je vzácné privilegium.
Jak tohle jednou zjistíte a vrátíte se zpět sem,
začnete milovat možnost žít.
Každá vteřina, kdy tady dýcháte, je dobrodružstvím.
Viki se ale jen tak nevzdává.
Nejsme tu kvůli odpovědím,
jsme tu kvůli růstu, který se děje
během jejich hledání.
Ostatně, všechno je tak,
jak má být.
A nemůže to být jinak.
A když máte to štěstí zažít nějakou mystickou událost,
což se mně tady poštěstilo,
tak je náhle všechno ostatní jen oklikou na cestě domů.
Poznáváme, že jsme vzájemně propojeni.
Existuje jen jedna bytost na téhle planetě
a všichni jsme součástí této větší životní síly
lidské existence.
Proč tady jsem? Abych prožil lásku.
To je jisté.
Jé, dobrý den.
Dobrý.
A na shledanou.
Nikdy nic nekončí.
Kluci!
A to je táta?
To je Ježíš.
Vstává z mrtvých.
Mami, a je táta mrtvý, nebo není?
Najednou si uvědomíme, že ke všemu existuje důvod.
A všechno dává dokonalý smysl, najednou to prostě pochopíme.
Když se odpojíš od těla, prostě pochopíš...,
...že existují staré duše a nové duše.
A my kolujeme životy v různých formách,
abychom dostali různé lekce.
A někdy zatraceně těžké.
Mám něco vyřídit tátovi?
Jo.
A co?
Ale setkání se smrtí
velký příběh nezastaví.
Když člověk zemře mladý kvůli své nenávisti,
špatnému vnímání světa, depresi a tak dále,
nedostane se na jemné úrovně a v příštím zrození již bude mít omezené možnosti.
Ve zdraví, schopnostech a osudu.
O fous!
Nic by tím nevyřešil,
jen to zhorší.
Co mě zaráží, je to,
že se lidstvo začalo bát toho, co způsobilo.
Strašení malých dětí smrtí.
Strašit nás a cejchovat slovem smrt.
Není to přitom nic jiného, než že jdeme spát
a pak se probudíme.
Mami?
- Bojíš se smrti? - Já teda ne.
- Ne, ty máš strach? - Ne, nemám.
Měl jsem zkušenost s tím, jaké to je nebýt svázán se svým tělem.
A je to pocit největšího osvobození, jaké asi můžete zažít.
A čím víc to rozpoznáme, tím snáze
strach ze smrti mizí.
Jednou se probudíš a tělo nikde.
Nic strašného.
Však to, Maxi, znáš.
- Mami, mně se chce spát. - No jo.
Váš táta říká, že spánek
je mladší brácha smrti.
Slyšíš mě?
Tys mě vlastně nikdy neslyšel.
Tys to povolil, abych byl takový.
Jiří?
Ale to nebylo to řešení, chápeš?
- Jezdí tady spousta vlaků... - Já musím za synem.
Ty neuhnou jako ty, srabe!
Děje se něco?
- Já už ty tvoje prachy nechci. - Nevím.
- Pořád se bojíš? - Roberte, všechno v pořádku?
A právě teď...
...měl jsem štěstí, že jsem při autonehodě zažil to,
čemu říkáme zážitek blízký smrti.
Každý z nás má duši, ať už je špatný nebo dobrý
a když zemřeme, duše jde zpět do nebe.
- Takže budeme vyprošťovat. - Chlapi, cestu!
Dveře odklopit.
Doslova jsem byl vyhozen z té krabice, ze svého těla,
byl jsem mimo něj.
A najednou jsem na jiném místě, nádherném místě,
kde každý miluje, všichni jsou v harmonii,
všichni jsou v míru.
Pokud máme lehčí zranění, budem odvážet sanitou.
Jirko, pojď!
Teď bude rambajs...
Máme lokalozaci, PP501 příjem.
Jedna osoba vyproštěna, předána záchranné...
Toto není skutečná realita.
Skutečná realita je za oponou.
Pravda je, že tu nejsme.
Tohle je stín.
501 emergency.
- Dobře, máme všechno prázdný. - Baterka odpojena.
Dobře, rozumím.
Je místo, odkud se nechcete vrátit.
Říkáme mu domov, je to tam, kam patříme.
Je tam mnoho dveří, do kterých můžete vejít.
Vejdeme do dračího světa, kde objevíme draky,
to, že existují, a ti nám tady také pomáhají.
A v dalších dveřích najdeme víly.
A ještě za tím jsou dokonce další úrovně,
kde není nutnou podstatou lidský život.
Kdo jsme, že věříme, že jsme jediní v tomto vesmíru?
Existují jakési velmi důležité dimenze,
které za normálních okolností nejsou rozeznatelné.
Jsme jen mikroskopická částečka nějakého daleko většího obrazu,
který nazýváme Stvořitel.
A jsme taky lidi.
Haló?
Je tady někdo?
Roberte?
Ahoj, co ty tady?
Pojď dál.
- Mám? - Pojď.
Můžeš.
Neboj se.
- Máš strach, co? - Jo.
Já jsem se taky bál.
A kde to jsme?
Hele, já nevím.
Možná to je nějaká hra,
nebo sen staré želvy,
nebo nám to promítají jako dovolenou. Já nevím.
- Tys hulil? - Ne, tady se nehulí. Pojď.
Počkej, zavřu dveře.
Na to kašlem, tady se dveře nezavírají. Pojď.
- Mám? - Pojď.
Můžeš si klidně i stoupnout.
Tak já jdu.
Jak myslíš, ale takhle to potrvá.
Pojď, kamaráde, neboj se.
- Kam jsi spěchal? - Já jsem mrtvý, že?
To přejde za chvilku.
Mě uhodil kulový blesk, taky jsem to přežil.
Já jsem jel moc rychle. Za synem.
Neudělal včera přijímačky na školu.
On má pořád mindráky, že není dost dobrý.
Taková blbost.
Všichni musíme projít konstrukcí,
kterou nám dal Západní svět.
Protože nám dal nějakou adresu, mobilní telefon,
konkrétní jméno, cestovní pas, řidičský průkaz.
A my tomu věříme.
Má to tady nějaká pravidla?
No...
Pravidla určitě,
teda snad,
každopádně tam dole skoro na všechno zase zapomeneš.
No.
Co to je?
To je takový velký mluvící čmelák, toho si nevšímej.
Jó?
A Viki mohla být tvoje. Změň to.
Fakt?
Teď chodí s...
Cože?
No...
Podívej, já se to snažím nějak řešit.
Jde to pomalu.
Všechno běží podle určitých pravidel,
ale když se nad to povznesete, tak žádná pravidla nejsou.
Já musím jít.
Ničeho se neboj.
Počkej,
počkej!
Co koukáš, za dva týdny jdeš zpátky.
Relaxuj.
Dělej si co chceš,
jsou to tvoje pravidla
a tvoje následky.
- Čau. - Nazdar.
- Máš něco? - Jasný.
Co jinak?
Detox, detox.
- Viki? - Ahoj, co děláš?
- Mám pro tebe překvapení. - Jaké překvapení?
Viki, já už tě nechci vidět.
- Ahoj. - Ahoj.
- Tak co? - Že jdeš.
Teď mi volala milenka.
Prosím tě, a která?
Jakmile objevíte sílu pravdy,
už potom nebudete lhát, protože pravda je mocná.
Velmi důležitá,
protože žijeme ve světě, kde se jen lže.
Nebo mluví polopravdy,
ale to je z bláta do louže.
Můžeme lhát, samozřejmě,
ale pak úplně ztratíme spojení se svým velkým Já.
Pokud zjistím, že se tu lže,
jde o mě, co se děje ve mně, co bych mohl napravit.
Ale když budeš k sobě pravdivý...
...to pak vede k vyřešení konfliktu, jakékoli povahy.
Jesti máme čas, já nevím, kolik je hodin?
Ty jsi nějaký pozorný.
Nikdo vám nemůže lhát, pokud jste čistého srdce.
Pokud projevíte čisté srdce, není to možné.
Je to tak, Maxi.
Myšlenka je stejně silná jako slovo.
Díky své představivosti vytváříme celou svou realitu.
Auto, víru, mobil, dům, radost, nenávist, napětí.
Co si vymyslíš, to máš, Maxi.
Je-li pravda, že spoluvytváříme svět,
vytváříme i to, co prožíváme.
Měli bychom proto přijmout zodpovědnost.
A můžeš být čímkoli a cokoli.
Je v tobě veškerá zkušenost lidstva za celou dobu existence.
Vesmír je tvořen každou myšlenkou nás všech dohromady.
Tak tvoř.
Tvořte!
Matka Země nás někdy nechápe, a snad proto
nás nechává žít v tomto krásném ráji.
Já to takhle nechci!
Jak řekl Ježíš, je to o čistém srdci.
Je-li vaše srdce čisté, nehněváte se,
necítíte zášť.
Podle Buddhy je to prázdno,
podle kvantové fyziky je to nula,
pokud jste ničím, budete v pořádku.
Soustřeď se na to, co opravdu chceš!
Když jsi přesvědčený, tak si sedneš.
Já jsem si to s Viki tak zkomplikoval,
to byl blbý nápad.
Jo, tvoje volba.
A jak to mám teda vyřešit?
Co si máš prožít,
tomu se nevyhneš.
Jde o to, jak to prožiješ.
Může se ti to stát kdykoliv a kdekoliv, na celém světě.
Zejména, když to nejmíň očekáváš.
Vesmír jen pozoruje, jak to zvládneš,
jak to prožiješ.
Já to takhle nenechám, víš ?
Nejlepší lék je otevřeně mluvit
o všech svých životních problémech.
Pracovat na duchovní cestě,
během níž se budete neustále snažit
učit milovat druhé
a oceňovat radost z poznání.
Viki?
Máš skvělého muže.
Máme spolu tři děti.
Jsem šťastná a chci, aby to tak zůstalo.
A co to tak všechno smýt?
Srovnat to.
Viki, já zas nechci o všechno přijít.
Moc dobře víš, že ta tvoje první láska byla k ničemu.
To nebyla moje vina, chtěla jsem tě chránit.
Přestaň!
Rozumíš? Přestaň.
Pěkný konflikt.
Hezká válka.
Voda je nejvíc nešťastná, když se lidé staví proti sobě,
vedou války nebo konflikty.
Ostatně jako lidi jste převážně z vody.
Voda je vždycky šťastná, když ji lidé pozorují.
Když si jí nevšímáte, je velmi smutná.
Dámy, zavřete oči.
A když zavřete oči,
přestane se vytvářet i...
realita.
Když zavřeme oči, svět zmizí.
Viditelný svět dál neexistuje,
ze všeho se stanou možnosti, jakkoli je to těžko uvěřitelné.
Kvantoví fyzici nám říkají, že my sami také vytváříme.
Že jako pozorovatelé oživujeme subatomickou hmotu.
Nejen ty, Maxi, ale vy všichni toužíte pozorovat.
Bez toho prostě realita ztrácí smysl.
Jsme jedno, jsme stejné kapky.
Všichni souzníme na další úrovni,
ale není žádné vy, není žádné já,
protože existuje jenom voda a je jenom oceán.
A realitu mění ten, kdo ji pozoruje.
Ten určuje, co se stane.
Co se změní.
A když nepozorujete,
nastane...
To, co se mně má stát, se mi stane,
pokud to dovolím.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak copak se děje?
Chodíš sem pořád?
Pořád mě to baví studovat.
U lidí, kteří se zotavili ze stavu blízkého smrti,
je běžné, že se přihlásí do kurzů místní univerzity.
Paradox? Ne.
Další hledání,
protože co mě nezabije,
to mě...
Mě jsi studoval docela důkladně.
I když skutečnost,
že zahýbáš své ženě s její ségrou,
to se člověk na univerzitě asi nenaučí, viď?
To ne.
Slušné tajemství.
Já vás miluji obě, to se prostě stalo.
Alespoň jsi mě přivedl k ségře.
Projdi ohněm,
Viki má nápad!
Domluvila jsem nám společnou dovolenou.
I s Evou.
Jakou dovolenou?
Urychlíme to. Musíš si vybrat.
Bůh chce, aby se k sobě všichni chovali přátelsky.
Abychom byli na tomto světě šťastni.
Abychom se navzájem chápali a chce,
aby spolu všichni žili šťastně.
Otázka je, komu chce Viki pomoct?
Budu točit dokument o buňkách.
Přišel bys?
Jsi biochemik, ne?
Viki to blbost.
Já nepojedu na takovou dovolenou, nezlob se,
to je nesmysl.
Fakt?
Ty už jdeš?
Existuje nejen rodinná paměť, ale i buněčná,
která ovlivňuje celé lidstvo.
A co ovlivňuje tebe, příteli?
Uvolni se.
V našich tělech je
alespoň jedna molekula z Krista, z Buddhy, Gándhího,
Thomase Jeffersona, a tak dále,
takže jsme jedno.
Voda má taky paměť.
A určitě jsme pili stejnou vodu jako naši předci.
Všechny atomy jsou tu odjakživa.
V mém těle jsou různé atomy, pokaždé, když se nadechnu,
mám něco z Julia Caesara, nebo Ježíše, něco z Buddhy
nejspíš i z Adolfa Hitlera, nevím.
Tyto atomy tady kolují odjakživa.
Pravdou je, že všichni máme ve své DNA uložené vědomí
války a sváru.
Dokud to nevyčistíme z naší DNA, pak to, co je venku,
je vždy odrazem toho, co je uvnitř.
Neříkám, že byste měli být nejlepší kámoši s Adolfem Hitlerem,
ale měli byste si uvědomit, že si nemyslel, že je monstrum.
Matka Tereza jednou řekla: „Musela jsem se napřed spojit
se svou hitlerovskou stránkou, než jsem se mohla spojit s tou kristovskou.“
Každý rok se v mém těle vymění asi devadesát osm procent všech atomů.
To znamená, že já jsem vlastně úplně jiný člověk každý rok.
Rozumíš tomu?
Všichni se pořád měníme.
To jsem si všimla.
Celý život původně vznikl z jednoho zdroje,
ale abyste sami pocítili tento zdroj, musíte překonat mysl.
Robert se nedávno dotkl smrti
a ty ho pozveš, aby vyřešil tvůj problém.
Nestálost? Touhy?
- Roberte! Ahoj! - Ahoj.
To je Robert, můj kamarád, vynikající onkolog.
Také se zajímá o buňky.
Viki.
My se známe, že?
Robert.
- Tak vy jste doktor? - Onkolog.
Spíš exaktní pracovník se sklonem k netradičním vědám.
Děkuji.
A stalo se vám někdy, že jste o někoho stál a on
ne a ne se rozhodnout?
Chcete experimentovat?
Tak to byste mi třeba mohl dělat doprovod...
na dovolenou.
Co myslíš?
A teď nevím, jestli je to vtip, nebo není.
A jsem nervózní.
Já taky.
Ale všechno je tak, jak má být.
A všechno se dá měnit,
dopředu i dozadu.
Co se mu tenkrát stalo?
Při nějaké meditaci opustil tělo.
A opustil by někdy Evu?
Max?
Ne.
Já třeba bych také nikdy neopustil...
Ale na všechno se dívá už s nadhledem,
nespěchá, je v pohodě.
Sakra! Přidej!
- Roberte! - Jeď!
Je tady krásně, že?
Ale stejně mě mrzí, že jsme nevzali děti.
Pojeď!
Jedu!
Paráda! Super!
Stejně tomu nerozumím, jak jste se vy dvě mohly tak rozhádat.
Když se láska mezi dvěma lidmi uzavře, nemá smysl ve vztahu setrvávat,
protože láska si je vědoma toho, že se rozšiřuje, ne zužuje.
To s tou mámou, za to jsem nemohl, víš.
Nějak se mi ztrácíš, Jirko.
Nerozumím tomu, mám ti nějak pomoct?
Jo.
Nedávej mi prachy, když si o ně říkám.
Ne, kecám.
Ale díky, že jsi mě vzal.
To pomohlo.
Když dávám lásku svým dětem,
když lásku od svých dětí dostávám,
vím, že láska je ve mně.
Viki?
Hm?
Max tě nezajímá, že ne?
Vždyť on tě miluje.
Víš, on je výborný táta.
Takového bych ti přála.
Na první pokus docela slušné.
Když odpustíš, začnou se dít zázraky.
Svůj život můžeme zlepšit tím, že nejprve uznáme,
že spolu navzájem nesoupeříme.
Čeho se vlastně pořád bojíte?
Ztráty. Anebo nemoci.
Já se bojím o děti. A možná materiálního nedostatku?
Já bych to chtěl nějak vyřešit.
Plaveš proti proudu a teď tě ovládá strach.
A nejen tebe, Maxi.
Je důležité ponořit se do sebe
a poznat sám sebe uvnitř.
Viki, stejně by mě zajímalo, jak to bylo s tou antikoncepcí.
Tak to mě taky.
Tak to je v podstatě zázrak,
že jo?
Protože, jestli jsi brala prášky celou dobu, jak jsi tvrdila,
tak je to normální zázrak.
Proč jsi mi to neřekla? Můžu ti teď nějak pomoct?
Pomoct, jo?
Béčko, céčko, zinek,
prostě vitamínová bomba. To čumíš, viď?
Máš strach?
Ty jsi celou dobu brala vitamíny?
- A tvrdila mi, že bereš prášky? - Jo.
- Proč jsi mi lhala? - Proč?
Od začátku víš, že jsem s tebou chtěla dítě.
Co blbneš?
Ti seru na tvoji pomoc!
Seru ti na ni, běž si za ségrou!
Vypadni!
Můžu ti dát nějaké peníze aspoň?
Seru ti na tvoje peníze!
Slušné, Maxi, slušné.
Já nevím, co máš společného s tím, že moje sestra potřebuje peníze.
Tak jsem si říkal, že bychom jí mohli pomoct.
Strach z nepřežití je klíčovým, řídicím,
omezujícím mechanismem lidské společnosti.
A není to náhoda, ani nehoda, je to tak záměrně navržené.
Tak to je klasika. Moje sestřička.
Ta přesně ví, jak na sebe upoutat pozornost.
Největším nepřítelem jsou peníze.
Chamtivost.
A chamtivost to umožňuje.
Vando?
Máš s ní něco?
Cože?
Máš s ní něco?
Vždyť je to tvoje sestra.
No právě!
Co nové auto?
Ty vůbec nebereš v potaz, že se chceme stěhovat.
Mami, nebreč.
Ježiš, promiň, zlatíčko.
Musíš pochopit svůj stín,
abys pochopil, že jsi světlo.
Materialismus není všechno.
Už jsi jí něco půjčil?
Děje se něco?
- Ne, nic. - Ne.
Myslíte, že si říká:
„Tenhle úder bude mít cenu sta tisíc dolarů,“.
Ale to si neříká.
Říká:
„Teď zahraju nejlepší podání svého života.”
A vydělá sto tisíc dolarů.
Prachy, prachy, prachy
všechno smetly a už tolikrát.
Pamatuješ, kam to vedlo, když jsi byl Pán mouky?
Toužíš chytit víc, než potřebuješ?
Klidně, ale pak sdílej.
Kdo chceš, aby tě ovládal?
Nech se vést.
Přece se nebudu celý život honit za prachama?
Bohatství a moc a sláva jsou dobré pro moudré lidi,
ale pokud nejste moudří,
jsou to věci dost hrozivé.
Já se tedy můžu rozhodnout, jestli vlastním své peníze,
nebo jsem jimi posedlý.
Kdybych vám řekl, že vám budu dávat tisíc dolarů denně,
ale musíte po zbytek života žít ve vězení,
myslíte, že by s tím moudrý člověk souhlasil?
A co s tím teda?
Jde o to, že když dáte na první místo peníze, vynecháte Boha.
Vy musíte dát na první místo Boha, tedy lásku,
a z té lásky přijde to, co potřebujete.
I když někdy toho může být fakt hodně.
A když není na prvním místě láska,
pak se o zábavu postará peklo.
Lidé ničí, protože chtějí hodně peněz.
Maxi! Vzbuď se!
Slyšíš? Vzbuď se!
To by mě teda zajímalo, jak to funguje nahoře.
V nebi banky nemají.
Neměří věci papírky.
Měří hodnotu a odvahu a sílu,
víru a přesvědčení.
Tak jsem tomu chtěl věřit.
Maxi, chtěl bys v nebi třeba spořit na důchod?
Nemůžete si s sebou vzít žádné materiální věci,
na to je důležité pamatovat.
Můžete si s sebou vzít pouze všechnu tu lásku,
kterou máte v srdci.
A to hmotné tu s úctou nech.
Jednou se ti to vrátí.
Nejdůležitější, co existuje v životě, se nedá koupit.
Lásku.
zdraví,
přátelství,
to nejde koupit.
To je hezké,
ale co třeba koupit Evě nějaký sporťák?
Vykoupit problémy?
To není špatný nápad.
Myslím, že peníze jsou velmi zajímavé rozhraní,
které nám ukazuje naše omezení a výzvy.
Já neříkám, že ho chci, to byl tvůj nápad.
Pokud hledáš štěstí třeba v autech,
bude to krátký zážitek.
Myslel jsem, že ti to dojde.
Můžu si koupit Ferrari a být šťastný měsíc nebo rok.
Dokud nezjistíte, že je pro vás moc nízké, že vás z něj bolí záda,
že moc stárnete na to řídit Ferrari. Tak ho přestanete řídit.
Pak si koupíte dodávku, cokoli, co vám vyhovuje.
A tímhle bys mě svezl?
Začnu šetřit.
Pojďme si koupit větší dům, novější auto
a už nikdy nebudeme šťastní,
protože na světě stále bude větší dům, nebo lepší auto.
A udělá ti to radost?
Úplně jak kdyby patřilo k nám, že?
Myslím, že by ti moc slušelo.
Také děláme extrémní chybu,
že romantickou lásku stotožňujeme s vlastnictvím.
A máš na to?
Hm, jo.
Pravým opakem lásky je být majetnický,
žárlivý, ovládající, vytvářet všechny ty problémy.
Tak to jsem zvědavý, co jsi tímhle, Maxi, vyřešil.
Já už jednoho sporťáka měl,
ale po letech se rozpadnul a zreznul.
Tak jsem si tu rez dal do skleničky,
abych o tu investici nepřišel.
S tím sporťákem jsi mohl jezdit s Viki.
To mohl.
Já bych s tebou jezdila ráda.
Vyznáš se vůbec v tom, koho chceš mít v autě?
Myslíš, že by to auto fakt něco vyřešilo?
Tragédie tkví v naší mylné domněnce,
že být ve vlastní luxusní kajutě na lodi jménem Titanik
nám zajistí bezpečí, ale opak je pravdou.
A co s tělem?
To si potom dám do druhé skleničky.
Když myslíš.
A pak si ty skleničky pojisti.
A co mám teda dělat?
Co chceš.
Mým nejlepším učitelem jsem já sám a mé srdce.
Víš, že jsme si tě vybrali?
Funguje to jednoduše, Maxi. I tvoje děti to ví.
Tati,
mám tě rád.
Já tě mám taky moc rád, Péťo.
Jsou situace, kdy...
...guru může být
i malé dítě.
A tati, co je nejvyšší vzdělání na planetě?
Nejvyšší vzdělání?
Nejdřív je školka, pak je základní škola,
střední a vysoká.
A tím to končí.
Ne, nejvyšší vzdělání na planetě je být tátou.
Ty jsi ale chytrý kluk.
Všichni jsme učitelé a žáci.
Tati,
viď, že nás neopustíš?
To víš, že ne.
Když je vaše duše v nebi,
tak už si dávno vybrala rodiče.
Ví, kdo bude její otec nebo matka.
A také ví, jak nedokonalí tito rodiče jsou.
A všichni vědí, čím vším si projdou.
Když jdete do Disneylandu,
je tam atrakce typu Strašidelný zámek.
Hromadně se rozhodnete, že do toho světa vstoupíte,
aniž byste věděli, jakou konkrétní roli v něm sehrajete.
A jednou budete milovat své rodiče za všechno, co vám dali.
Byl to takový velký prostor.
Byli jsme rozdělení na holky a kluky, ale já nechápu proč.
Fakt jsme byli rozdělení, jo? To nevím.
Když se nám rodiče líbili, mohli jsme k nim jít.
Ale já musel čekat. Jenom chvilku.
Ono totiž platí, že...
...svoje rodiče si vybíráte podle toho,
co si podle vás zasloužíte.
A objeví se noví, abyste si mohli vybrat.
Nemůžete sem všichni najednou,
v jeden okamžik.
To nejde!
Nějak to musíme Evě říct.
Evě?
Ty jsi se úplně zbláznil.
To by byl úplný konec, ne? To by mi v životě neodpustila.
Ta její velká láska, kvůli které se se mnou přestala bavit,
mě po roce vyhodila z bytu.
- Eva mi říkala... - Co ti říkala?
Já jsem ho milovala.
Ať si ségra myslí, co si myslí.
Já jsem ti lhala.
Já nejsem těhotná.
A nikdy jsem těhotná nebyla.
Ale to je vlastně všechno úplně jedno.
Můžu za to, že jsem tě tak strašně chtěla?
Ale,
jak to, vždyť je to vidět.
Jo,
jenomže to není těhotenství.
Mám nádor.
Já jsem jenom nechtěla, aby to někdo věděl.
Byla jsi za Robertem?
Ne.
Robert je výborný onkolog.
Navíc dělá alternativní medicínu.
Vždycky je naděje.
Strach,
úzkost
a najednou je to tady.
Zděsila jsem se,
když mi diagnostikovali nádor velký jak basketbalový míč.
Působila jsem v oblasti přírodní medicíny
a měla jsem pocit, že mně se to stát nemělo.
Rukama mi prošly pacientky, které měly nádor jako ty.
Ne stejný, ale stejně velký.
A žádná z nich se nevyléčila bez operace.
Žádná, prostě žádná.
Viki, já vím, co ti říkala kolegyně a já s ní tak trošku souhlasím.
Prosila jsem ji, aby mi dala šanci zkusit se vyléčit přírodní cestou.
Nakonec řekla: „Dobře, máte na to měsíc.“
Jako doktor bych tě měl hnát na operaci
a jako já...
jako já bych...
...ti radil, ať to zkusíš.
Dej ten měsíc.
Děkuji.
Jsi skvělý.
A proč zrovna já?
Já jsem jenom nechtěla, aby to někdo věděl.
Mysl jí uháněla tryskem.
Instinkt.
intuice,
zastavit se,
nespěchat!
Máš skvělého muže.
Já to takhle nenechám, víš?
Mám pro tebe překvapení.
Podívej se, zlato, nejsi první, ani poslední.
Chcete experimentovat?
Prostě se to stane!
Věděla jsem, že nějakým způsobem
mě něco dovede na cestu do nitra,
kde zjistím, co mě má ten nádor naučit.
A zbavím se všeho, co tam je.
A vyléčím se.
A Viki dala všechno, co v ten okamžik cítila.
Terapie,
masáže,
syrovou stravu,
zklidnění,
odpuštění všem
a vydala se novou cestou.
Mluvila snad s každou svojí buňkou.
Proč takhle riskuje?
Když je někdo v rodině nemocný, svoláme rodinu dohromady,
abychom zjistili, proč je nemocný.
Lidé s pozitivním myšlením, s pozitivním přístupem
a s optimistickým přístupem ke své nemoci
mají mnohem větší šanci na přežití
a dožívají se vyššího věku.
Já o ní mám strach, Maxi.
Já mám taky strach.
I když se dějí negativní věci,
vždycky je beru jako učební proces a jdu kupředu.
Když na nich lpíte,
budete pořád plakat.
Já to nechápu. Proč nejde rovnou na operaci?
Trvá šest týdnů, než se obnoví buňky jater.
Za tři dny máte úplně novou výstélku žaludku.
Naše mysl něco takového snad nedokáže vůbec pochopit.
Buňky jsou hodné a udělají, co jim řekneme.
Když jim řekneme, aby byly zdravé, budou zdravé.
Řekneme-li jim, aby onemocněly, onemocní.
Buňky se ti obnoví,
ale když se vrátíš do starých časů...
A hádali jste se hodně?
Posledních deset let ani ne.
Já na tu operaci půjdu...
...když se mi to nepovede.
Viki?
Slyšíš mě?
Jestli chceš zestárnout, musíš odpustit všem.
Jestli chceš opravdu zestárnout, musíš poprosit,
aby všichni odpustili tobě.
Včetně ségry.
A jestli chceš zestárnout,
musíš taky odpustit sama sobě.
A začít v sobě milovat vše a taky to, co je kolem tebe
a co tě čeká.
Slyšíš?!
Chci to změnit.
Chci to přepsat.
Nádhera, viď? Ty smrky...
Děcka, chcete se zabít? Opatrně!
Když jsou lidé v hlubokém zármutku,
můžou umřít i ze zoufalství.
A nech je, vždyť jsou jak opičky, to neuhlídáš.
- Jasně, to je teda výchova. - V nejhorším se vykoupou.
Tak aspoň o ně mám strach.
Jste nemocní, protože máte ošklivé myšlenky.
Vztek a zášť.
A ty opustí vaši mysl
a nakonec zůstanou ve vašem těle.
Petře!
Co je?
Mami, klid, bude tě zase jenom bolet hlava.
Okamžitě zpátky!
No, vždyť to říkám.
Strach začíná kousek po kousku narůstat,
až se začneme bát i sami sebe.
Dokonce se bojíme svých vlastních myšlenek.
Strach,
úzkost,
nikam to nevede,
protože už se to stalo,
je to pryč.
Dříve nebo později
přijde smích.
Co tady děláš?
Měla jsi tu být po čtyřech týdnech a ne po sedmi.
Já vím, padesát dnů.
Tak co? Řekni mi to.
Možná někteří lidé potřebují svou nemoc, aby dávali lásku.
Jiní, aby lásku dostávali.
K uzdravení stačí změnit mysl, Maxi.
Máte dokonalý organismus.
Jak může hrát na piáno,
simultánně vylučovat ze svého těla toxiny,
zabíjet ve svém těle bakterie,
přemýšlet a hrát Mozarta v ten samý okamžik?
Za šest jo?
- Mami! - Děkuji, zlato.
Ano?
Panebože...
Mám radost.
Viki...
Je z toho venku.
Zmizel,
ten nádor normálně zmizel!
Je to i tvoje zásluha.
Taky si mě rovnou mohl poslat pod kudlu, ne?
Děkuji za důvěru.
Já věřil tobě.
Stejně nerozumím, že jsi se z toho dostala.
A do teď tomu nevěřím. Nebo věřím, nevím.
A taky mě napadlo,
že bychom ten nádor mohli pokřtít, ne?
Když už je venku.
Srandujem.
Když mají lidi strach z legrace,
znamená to, že mají hodně strachu a pochybností o sobě.
Chovat se bláznivě nám dává nezávislost ducha.
Já miluji smích!
Přece ho nebudeme křtít,
chceme ho pohřbít a co nejhlouběji.
Bez smyslu pro humor není možné pochopit život.
A já bych chtěla pohřbít víc věcí.
Já vás doběhnu.
Dobrý den, na tu adresu se stavte zítra ve tři hodiny, můžete?
Maxi, píšeš si příběh podle vlastních pravidel.
Nezapomeň, svět je absolutně spravedlivý.
Je to tak,
je to tak.
Viki, a kdyby jsi cokoli potřebovala,
peníze, nebo nějak pomoct, tak si řekni.
Už se stalo.
Víš, já jsem dlouho nevěděla,
že Max je tvůj manžel.
On k nám chodil do kavárny.
Max mi říkal.
Co je?
Takže strach, vzdorování problémům,
utrpení,
zklamání,
to jsme vytvořili z vlastního sobectví.
Viki, tohle je překvapení pro tebe.
Protože už jsi tady s námi nemusela být.
A naštěstí to dobře dopadlo.
Ale také je to oslava usmíření
dvou krásných sester.
Děkuji.
Na zdraví!
Na zdraví.
Odpuštění a rostlinná strava jsou blíž k harmonii.
Není dost dobře možné oddělit jedince od celku.
Každý nám jen zrcadlí to, co potřebujeme vidět na naší cestě.
Maxi, co si takhle představit svět bez zrcadel.
A ty nikdy za celý život neuvidíš svůj obličej.
Každý a všechno je zrcadlem,
protože máme sklony promítat na vše vlastní hodnoty.
Sobec vidí sobce,
veselí vidí veselé,
zamilovaní vidí zamilované,
vojáci vidí vojáky.
Vidíte se pořád.
Není to zábavné?
Takže v podstatě jsem vy, ale vy jste mě ze sebe dal ven,
a dokonce věříte, že jsem jiný člověk.
Celou hnací silou vesmíru je znovu zažít sám sebe.
Zažít si jednotu.
Viki, s tím mým prvním klukem...
Promiň.
Mrzí mě to.
Já jsem ho opravdu milovala
a vůbec jsem netušila, co to způsobí.
A já bych na to chtěla zapomenout, hm?
Taky.
Soucit a odpuštění jsou jádrem usnadnění procesu léčení.
Nejprve v nás, a poté při předávání tohoto uzdravení ostatním.
Namasté.
Znáte to slovo?
Vidím boha v tobě. Ty vidíš boha ve mně.
Oba to vidíme a jsme jedno.
Skvělé!
Ukáže své srdce?
Nikdy na nic není pozdě.
Nikdy!
Dobrý den.
Děkuji, že jste přišel. Pamatujete si na mě ještě?
Dobrý den, jo...
Já jsem vám chtěl ještě jednou poděkovat, jak jste mi vrátil tu peněženku.
- Tenkrát, to už je několik let. - Jo, jo.
Tam byl los a ten vyhrál
a já si myslím, že půlka patří vám.
Pokud jste obdařeni schopností mít peníze,
pak jste také obdařeni zodpovědností sdílet hojnost s ostatními.
Jste se zbláznil, ne?
Buďte rád.
Tak hodně štěstí.
Na shledanou.
Nashle.
Hm, dobře.
A všechno bude zase jinak, Maxi.
- Já jsem to už podepsal. - To, co jsem ti posílala.
Petře, to je moje, dej to sem!
Negativita nás pouze omezuje.
Zasekneme se na místě
a nemůžeme se z toho dostat.
Tati, tati!
- Mně to sebrala... - Já jsem to měla jako první!
Klid, bude to u mě, než se uklidníte, jo?
- Výborně, můžeme ti zatleskat!? - Nech mě být, jo?
Sakra, můžete si to jednou odpustit?
- Nikdy! - Vynechte mě, jo?
Vando, ale ty už bys mohla mít rozum.
Miluj své nepřátele.
Nepřátelé nás mohou přivést k hlubší pravdě.
Víš, co by ti řekl Buddha, Maxi?
Nepřátelé jsou naši nejlepší učitelé.
Víte, co řekl Ježíš, když byl na kříži, když ho tam přitloukli?
Řekl, Bože, prosím odpusť jim. Nevědí, co činí.
Pokud neodpustíme, pak zůstaneme v otroctví
pocitů našeho rozhořčení.
A čisté srdce je srdce nevinné,
je to nepodmíněné srdce.
Srdce dítěte.
Ale už se usmiřte, už mě to nebaví.
Udobřete se.
Vando.
Nikdy.
Když myslíš hlavou, co bys mu řekla?
Vrazila bych mu jednu.
Fakt díky.
A když se zaměříš sem?
Na srdce.
Jsme daleko vědoměji ve svém těle,
když mluvíme srdcem.
Tlukot srdce je resonance informací z vesmíru.
Odpouštět ostatním je naší přirozeností.
Co?
Půjčila bych mu ho.
Výborně.
Odpustit Bohu, odpustit životu,
to umíme.
Ale odpustit sobě
to je velká věc.
A když si myslíš, že jste všechno vyřešili,
přijdou další zkoušky.
Nic se nezastaví.
Co to, prosím tě, bereš?
Vitamíny.
Víš, že bych s tebou docela chtěla dítě?
Fakt?
I když už jedno máš.
Ale to je kapku přerostlé.
Co je? Děje se něco?
Nevím.
- Jirko! - Roberte!
Když umíráte
a jste naštvaní,
neodcházíte na dobré místo.
A jestli ho zachrání,
možná ho někdy přejede vlak.
Možná si svůj příběh už nedokáže přepsat.
Už jsem umřel, takže vím, že po smrti je život.
Většina sebevrahů, co se vrátí zpět, už nemá
sebevražedné sklony.
Život je jeden z nejtěžších...
Pokud si to tak představíš
a připustíš.
Mají dobré důvody žít, protože pak opět přijmou sami sebe.
I z kvantové fyziky víme,
že energie neumírá.
Opravdu, Viki, ne.
Potřebuji být tak den, dva, sám.
Miluji tě.
Bůh je skutečný. Poznáte to, až přijde váš čas.
Zemře jen vaše fyzická schránka.
Ale vy budete žít věčně.
Zjistila jsem, že duše,
láska, co tu je,
mír, který tu je, jsou vaší podstatou.
Bylo to tady dřív, než jsme dostali fyzickou formu.
Haló?
Tati...
Tati, promiň.
Je mi to strašně líto, Jirko.
Já nevím, jak ti to vysvětlit.
Já to teď nemám úplně lehké, víš?
Ale pořád jsem.
A jednou se ten velký Architekt...
...zeptá, co jsi udělal s dětmi, které jsem ti dal?
Se zvířaty, s rostlinami,
s životem,
s časem?
A pak budete trpět.
A jediná věc, kterou řeknete,
je: „Kdybych se tak mohl vrátit,
udělal bych všechno jinak!“
A on pak řekne: „Fajn, vrať se,
zopakuj si svůj život.“
Tati,
až na mě přijde řada,
tak se vrátím zpátky na zem.
Já jsem to pohnojil a musím si to zopakovat.
My všichni jsme to pohnojili.
Ty za to nemůžeš.
Jestli žijeme tuto hru, je to proto, že ta hra existuje.
Nebudete to mít příště snadné.
Tak zlom vaz, Jiří.
Lidé, kteří se vracejí z blízkosti smrti, říkají,
že bychom se měli učit mít se navzájem rádi.
Já teď musím chvíli počkat.
Ale potkáme se.
Většinou si vybíráte
svoje tělo s odvoláním na svůj poslední život.
Upřímně si myslím, že jsme ve školce.
Pokud nazýváte vědomí učitelem,
tak to, co se děje tady, je škola.
Život je příležitost učit se,
růst a být lepším.
Pokud jste na pokročilé úrovni vědomí,
můžete se na to dívat jako na univerzitu.
Vyššího vědomí, Univerzitu vyššího vědomí.
A vědomí vytváří tuto hru
a vyšší vědomí si pak uvědomuje,
že je to pouhá hra nebo škola.
Cesta je cíl.
A cíl je cesta!
Uroboros.
Je to univerzita na všech úrovních,
a nepochybně tady máme velké učitele.
Převtělujeme se, neumíráme.
Jsme tu, abychom se učili a znovu učili.
Moc se těším na svou další inkarnaci.
Znamená to, že chci zemřít? Ne.
Až skončím poslání tohoto života,
půjdu na jiné místo, kde se budu moci naučit více
a uvést svět do skvělé rovnováhy.
Pořád je to můj syn,
i když mi řekl, co mi řekl.
Pláčete?
Ale duši nejde zabít,
zničit,
vymazat...
Tak proč máte všude jen ten kříž?
Porazit smrt je přeměna.
A ne zemřít na kříži.
Jenže to byl plán.
Nejdůležitější bylo totiž to...
...že umíral před lidmi a vrátil se zpátky,
aby nám ukázal, že není žádná smrt.
A místo útěšného vzkazu o věčném životě
je tu poslední rozloučení plné smutku a utrpení.
Z esoterického hlediska je to výraz pro přeměnu.
Učil totiž o převaze lásky nad strachem.
Aby ukázal lásku.
Aby ukázal, že láska je to nejvyšší.
Ježíš řekl: „Nemodlím se za svět,
modlím se za lidi, za něž nesu zodpovědnost.”
Asi to tak mělo být.
Možná je to těžší pro mě než pro něho.
Jste součástí všeho.
Měl jsem jeden zážitek.
A to byl Ježíš s planoucím srdcem,
jako kdyby vysílal lásku do světa.
„Já a Otec jsme totéž.“
To znamená, že druhým příchodem Krista je láska,
která k nám přichází.
Bratři a sestry, život je nekonečný...
Je studená?
Pojď sem... Hop!
Víš, že jsem se bála, že tě ztratím?
Já vím.
Taky jsem rád, že jsi zůstala se mnou.
Hezká změna, Maxi,
ale měl bys hledat dál.
Rostliny žijí z podstaty pravé lásky.
A lidé se od nich mají co učit.
Jako lidi zapomínáte,
že bez stromů se nenadechnete.
Jsme příroda.
I když si někdy myslíme, že nejsme,
jsme zvířata.
A jsme naprostou součástí toho všeho.
Přírodě nemůžeme udělat něco špatného,
aniž by to nepoškodilo i nás.
Když se utišíte a jdete do přírody,
můžete získat odpovědi na všechny otázky života.
Všechno pokračuje,
nic nekončí. Ani pro Jiřího.
Všichni jsme vibracemi.
Hra spočívá v tom najít společnou harmonii.
Tyto vibrace jsou těmi samými vibracemi,
které umožnily Svatému Františku a Svatému Antonínu mluvit se zvířaty,
protože jde o vibrace shodné pro všechno.
Všechno je vibrace. Taková je podstata hmoty.
V našem světě se zabíjíme.
A protože jsme všichni spojeni,
zabíjením čehokoliv živého pácháme sebevraždu.
Mě zajímá jen to,
že když jsem svobodný já sám, jsou svobodná i zvířata.
Když jsem svobodný já, bude svobodná Země.
Zabít pro radost?
Rovnováhu?
Pro cokoliv?
Nic z toho není harmonie.
A my přicházíme a procházíme znovu a znovu různými dimenzemi
a učíme se, jak milovat,
jak chápat lásku.
Tohle je pěkný blázinec.
Mockrát ti za to děkuji.
Byla to tvoje rekapitulace.
Tvůj sen o snu.
Dobře.
Řekni mi,
co si o tom všem myslíš ty?
Já jen udělal to,
co jsi chtěl vidět a změnit.
Ale Čmeldo, mě by zajímalo, co si o tom myslíš ty?
Teď by bylo dobré
vyprávět něco...
Něco dlouhého.
- Jak dlouho... - Co se stalo?
Co blbneš?
- Co se stalo? - ...chceš ještě hrát...
- ...tuhle hru? - Haló, kamaráde?
Jsi v pořádku?
To si dělá srandu.
On snad umřel.
Ještě jsem ti chtěl říct...
To je pěkná drzost.
Evi, už jsi to Robertovi řekla?
Neřekla.
Roberte, my to neprodáme. Promiň.
Já jsem si to myslel.
Miluj, miluj, miluj...
a bezpodmínečně.
A všichni to slyšeli.
Stromy,
voda
i ryby.
Mami, mami, mami... Ten čmelák mluví.
Ale, prosím tě. A co ti řekl čmelák?
Miluj, miluj, miluj... A bezpodmínečně.
Jasně. Čmelák mluví.
A mami, co to znamená bezpodmínečně?
Já ti to potom vysvětlím, jo?
Prosím tě, co jste mu zase nakukali?
Haló?
Ahoj, mladíku.
Ty jsi jim řekl, že je to hra?
Kosmická hra?
Miluj! A bezpodmínečně.
A co je vlastně láska?
Tak já ti to teda řeknu...
Život je křehký
a nádherný zázrak.
Žijte v souladu s Bohem,
prapodstatou,
existencí,
přírodou.
Ctěte jakoukoli formu živé existence.
A to stačí...
Co je vlastně láska?
Láska je vrchol harmonie.
Co je vlastně láska?